Folk är mer rädda för insekter än vad de är för att dö.
(Skratt)
Detta enligt en undersökning i "Book of Lists" från 1973,
föregångaren till bästa, värsta, roligaste online-listorna som vi ser idag.
Bara höga höjder och att tala inför folk slår de sexbenta enligt listan.
Och jag misstänker att om man lagt till spindlar,
så hade kombinationen insekter och spindlar
toppat listan.
Nåväl, jag är inte en av dessa människor.
Jag älskar verkligen insekter.
Jag tycker de är intressanta och vackra,
och ibland till och med gulliga.
(Skratt)
Och jag är inte ensam.
I århundraden har några av de skarpaste hjärnorna inom vetenskapen
från Charles Darwin till E.O. Wilson,
fått inspiration när de studerat några av de minsta hjärnorna på jorden.
Men varför är det så?
Vad är det som gör att vi är så dragna till insekter?
En del av förklaringen är storslagenheten i nästan allt som har med dem att göra.
De är så många fler än alla andra djur.
Vi vet inte ens hur många insektsarter som finns;
nya upptäcks hela tiden.
Det finns åtminstone en miljon, kanske så många som 10 miljoner.
Man skulle kunna göra en "månadens insekt"-kalender
utan att behöva upprepa sig på över 80 000 år.
(Skratt)
Känn på den, pandor och kattungar!
(Skratt)
Allvarligt talat, insekter är oumbärliga.
Vi behöver dem.
Det har uppskattats att var tredje munsbit vi äter
kräver en pollinatör.
Vetenskapsmän använder insekter för att kunna göra fundamentala upptäckter
inom alla områden,
från strukturen på vårt nervsystem till hur våra gener och vårt DNA fungerar.
Men det jag älskar mest med insekter
är att de kan hjälpa oss förstå vårt eget beteende.
Insekter verkar göra allt som vi människor gör.
De möts, de parar sig, de bråkar, de gör slut.
Och de gör det med något som ser ut som kärlek eller fientlighet.
Men det som styr deras beteende är något helt annat än det som styr vårt,
och skillnaden kan vara en riktig aha-upplevelse.
Ett praktexempel på detta
är ett av våra största intressen: sex.
Jag kommer vidhålla, och jag tror mig kunna försvara,
något som kanske låter förvånande:
Jag tycker insekters sexliv är mer intressant än människans.
(Skratt)
Och de stora variationerna mellan insekter
får oss att ifrågasätta några av våra egna antaganden
om vad det innebär att vara man och kvinna.
Så till att börja med,
många insekter behöver inte ha sex för att kunna fortplanta sig.
Kvinnliga bladlöss kan klona sig utan att para sig.
Jungfrufödsel, bara så där.
I dina rosbuskar.
(Skratt)
För de arter som har sex,
så är till och med deras sperma mer intressant är mänsklig sperma.
Det finns några sorters bananflugor
vars sperma är längre än hanens kropp.
Och det är viktigt
eftersom de använder sperman som konkurrensmedel.
Insektshanar tävlar ibland med vapen, som hornen hos dessa skalbaggar.
Men de tävlar även efter att de parat sig, med sin sperma.
Trollsländor och jungfrusländor har penisar som liknar schweizerknivar
med alla delar utfällda.
(Skratt)
De använder dessa fantastiska redskap som skopor,
för att avlägsna sperman från andra hanar som honan parat sig med.
(Skratt)
Så, vad kan vi lära av detta?
(Skratt)
Ja, det är inte så att vi ska härma dem
eller att de skulle vara förebilder för oss att ta efter.
Och, med tanke på detta, är det nog bäst att vi inte gör det.
Och nämnde jag att sexuell kannibalism grasserar bland insekter?
Så, nej, det är inte det som är poängen.
Men det vi kan lära oss av insekter,
är att de inte följer de regler som vi människor skapat kring könsroller.
Vi har fått för oss att naturen dikterar
att män och kvinnor ska bete sig som i TV-serierna från 50-talet.
Där förväntas männen vara dominanta och aggressiva,
och kvinnor passiva och blyga.
Men så är det helt enkelt inte.
Till exempel, se på vårtbitare,
som är släktingar till syrsor och gräshoppor.
Hanarna är väldigt kräsna med vem de parar sig,
för de överför inte bara sperma under parningen,
de ger även honan en bröllopsgåva.
Här ser ni två vårtbitare som parar sig.
På båda bilderna är det hanen som är till höger,
och det svärdslika bihanget är det kvinnliga äggläggningsorganet.
Den vita klumpen är sperman,
och den gröna klumpen är bröllopsgåvan.
Hanen producerar den i sin kropp
och det kostar på att producera den.
Den kan väga upp till en tredjedel av hans vikt.
Jag kommer nu pausa och låta er fundera på
hur det skulle vara om män, varje gång de hade sex,
skulle behöva producera något som vägde 20-30 kilo.
(Skratt)
De skulle inte kunna göra det särskilt ofta.
(Skratt)
Och så är det även för vårtbitaren.
Vilket leder till
att vårtbitarhanarna är väldigt petig med vem de erbjuder bröllopsgåvan till.
Gåvan är väldigt näringsrik,
och honan äter den under och efter parningen.
Ju större den är, desto bättre för hanen,
eftersom hans sperma får mer tid
att tränga in i hennes kropp och befrukta äggen.
Det innebär också att hanarna är väldigt passiva när det gäller parning,
medan honorna är extremt aggressiva och tävlingsinriktade,
i ett försök att få så många bröllopsgåvor som möjligt.
Det här beteendet följer inte de stereotypiska rollerna.
Generellt sett
är hanar hos insekterna faktiskt inte speciellt viktiga.
Bland de social insekterna -
bin, getingar och myror -
är exemplaren du ser varje dag -
myrorna runt din sockerskål,
bina som rör sig från blomma till blomma -
de är uteslutande honor.
Människan har haft svårt att acceptera detta i tusentals år.
Redan de gamla grekerna visste att det fanns en typ av bin, drönarna,
som är större än arbetsbina.
De ogillade drönarnas lathet.
De såg att drönarna bara väntade vid kupan tills det var dags att svärma -
de väntar bara på svärmningen,
men deltar inte i insamlandet av pollen.
Grekerna kunde inte bestämma deras kön,
och förvirringen låg delvis i att de visste att bin kunde stickas,
men de hade svårt att tro
att ett djur som hade ett sådan vapen kunde vara kvinnligt.
Även Aristoteles försökte lösa problemet.
"Om de som sticks är hanarna..."
Förvirring, för det hade inneburit
att hanarna även tog hand om avkomman i kolonin,
och han verkar ha tyckt att det var helt uteslutet.
Han föreslog till slut att bin hade båda sorters könsorgan
vilket inte är så långsökt; en del djur har det.
Men kan lyckades inte lösa detta problem.
Även idag, till exempel mina studenter,
kallar alla djur de ser, inklusive insekter,
för "han".
Och när jag berättar
att de blodtörstiga soldaterna hos armémyrorna,
med sina gigantiska käkar som används för att försvara kolonin,
alla är honor,
verkar de inte riktigt tro mig.
(Skratt)
Och i alla filmer -
Antz, Bee Movie -
är frontfiguren alltid manlig hos de sociala insekterna.
Nåväl, vad spelar det för roll?
Det är ju bara filmer. Uppdiktade.
Det är djur som pratar i dem.
Vad spelar det för roll om de talar som Jerry Seinfeld?
Jag tycker visst det spelar roll!
Och det är en del av ett mycket större problem,
med konsekvenser inom medicin och hälsa
och många andra aspekter av våra liv.
Ni känner till att vetenskapsmän använder så kallade modellsystem,
som består av djur -
vita råttor eller bananflugor -
som får agera stand-ins för alla andra djur, inklusive människan.
Tanken är
att det som gäller för en människa även gäller för den vita råttan.
I stort sett visar det sig att det är så.
Men man kan ta idén med modellsystem för långt.
Och det jag tycker vi gjort är att använda hanar,
oberoende av art, som om de är modellsystemet.
Normen.
Så som det ska vara.
Och honor ses som en variant,
något udda som man studerar efter det att man fastlagt grunderna.
Nu, åter till insekterna.
Jag tror att det innebar att folk inte kunde se
det som fanns framför ögonen på dem.
De antog att världens scen mest befolkades av manliga skådespelare
och kvinnorna bara hade mindre biroller.
Men om vi gör så, går vi miste om mycket av hur naturen är.
Och vi kan även missa hur levande ting, inklusive människor,
kan skilja sig åt.
Och jag tror det är därför vi använt hanar som mallen i mycket medicinsk forskning,
något som visat sig vara ett problem
om vi vill att resultat ska kunna användas för både män och kvinnor.
Det sista som jag älskar med insekter
är något som många tycker är otäckt.
De har pyttesmå hjärnor
med väldigt låg kognitiv förmåga, så som vi definierar det.
De beter sig komplicerat, men de har inte komplicerade hjärnor.
Därför kan vi inte bara se på dem som mindre värda
bara för att de inte gör saker på samma sätt som vi.
Jag är glad för att det är svårt att förmänskliga insekter,
att se på dem som små människor
klädda i exoskelett, med sex ben.
Istället måste vi acceptera dem för vad de är,
för insekter får oss att fundera över vad som är normalt och naturligt.
En del skriver skönlitteratur och talar om parallella universum.
De spekulerar om det övernaturliga,
om att de dödas själar finns mitt ibland oss.
Det lockande med en annan värld
är förklaringen till varför en del fiskar i paranormala vatten.
Men vad mig anbelangar,
varför måste man kunna se döda människor,
när man kan se levande insekter?
Tack!
(Applåder)