Câți dintre voi ați auzit de SPM?
Toți, nu?
Toată lumea știe că femeile o iau puțin razna
chiar înainte de a începe menstruația,
că ciclul menstrual le aruncă într-un inevitabil carusel hormonal
de iraționalitate și iritabilitate.
Se presupue în general
că fluctuațiile secreției de hormoni reproductivi provoacă sentimente extreme
și că majoritatea femeilor sunt afectate de acest lucru.
Sunt aici să vă spun că dovezile științifice arată
că niciuna din aceste presupuneri nu e adevărată.
Sunt aici să vă dau vestea bună despre SPM.
Mai întâi, să vedem cât de ferm rădăcinată e noțiunea de SPM
în cultura americană.
Dacă examinați un ziar sau articole din reviste,
veți vedea cât de general răspândită e ideea că toate femeile trec prin SPM.
Într-un articol din revista Redbook intitulat „Tu: Nu ai SPM”,
cititorii au fost informați că între 80 și 90 la sută din femei suferă de SMP.
L.A. Muscle și-a avertizat cititorii
că între 40 și 50 la sută din femei suferă de SPM
și că acesta joacă un rol major în sănătatea mintală și fizică a femeilor,
iar acum câțiva ani, până și Wall Street Journal
a publicat un articol despre calciu ca tratament pentru SPM,
întrebându-și cititoarele,
„Te transformi în vrăjitoare lunar?”
Din toate aceste articole, ați crede că există un munte de cercetare
ce dovedesc cât de răspândit e SPM.
Cu toate acestea, după cinci decenii de cercetare,
nu există consens general în privința definiției, cauzei,
tratamentului, sau chiar a existenței SPM.
După definiția cea mai comună dată de psihologi,
SPM presupune simptome comportamentale, cognitive și fizice negative
de la momentul ovulației până la menstruație.
Dar aici se complică lucrurile.
Peste 150 de simptome diferite au fost folosite pentru a diagnostica SPM,
iar acestea sunt doar câteva dintre ele.
Vreau să fiu clară.
Nu vreau să spun că femeile nu au unele dintre aceste simptome.
Vreau să spun că a avea unele dintre aceste simptome
nu reprezintă o tulburare mintală,
iar când psihologii descoperă o tulburare
care e atât de vag definită,
denumirea își pierde sensul în cele din urmă.
Cu o listă de simptome atât de mare și lată,
eu aș putea avea SPM, tu ai putea avea SPM,
tipul din rândul trei ar putea avea SPM,
câinele meu ar putea avea SPM. (Râsete)
Unii cercetători au spus că trebuie să ai cinci simptome.
Alții au zis trei.
Alții au spus că simptomele contează
doar dacă sunt foarte deranjante,
dar alții au spus că simptomele minore sunt la fel de importante.
Pentru mulți ani, fiindcă nu exista o standardizare
în definiția SPM,
când psihologii au încercat să raporteze ratele răspândirii,
estimările lor au variat între cinci la sută din femei
și 97 la sută din femei,
deci în același timp aproape nimeni și aproape toată lumea avea SPM.
Per ansamblu, slăbiciunile metodelor de cercetare a SPM au fost considerabile.
Mai întâi, în multe studii femeile își declarau simptomele retrospectiv,
privind în trecut, bazându-se pe memorie,
ceea ce se știe că exagerează raportarea SPM
comparativ cu ceea ce se numește raportare prospectivă,
ce presupune menținerea unui jurnal de simptome
zilnic, timp de cel puțin două luni consecutive.
Multe studii s-au concentrat exclusiv pe femei caucaziene, de clasă mijlocie,
ceea ce face problematică aplicarea rezultatelor la toate femeile.
Știm că există o componentă culturală puternică în credința în SPM
fiindcă aproape că nu s-a auzit de el în afara țărilor occidentale.
În al treilea rând, în multe studii nu s-au folosit grupuri de control.
Dacă vrem să înțelegem caracteristicile specifice
ale femeilor care au SPM,
trebuie să le putem compara cu femei care nu au SPM.
În sfârșit, s-au folosit mai multe chestionare diferite
pentru diagnostic, focusate pe simptome diferite,
durata și gravitate simptomelor.
Pentru cercetări de încredere asupra oricărei boli
cercetătorii trebuie să fie de acord asupra caracteristicilor
bolii respective,
ca să poată vorbi despre același lucru,
iar cu SPM, nu a fost așa.
Cu toate acestea, în 1994,
Manualul de Diagnostic și Statistică a Tulburărilor Mintale,
cunoscut ca și DSM, din fericire --
e și manualul profesioniștilor în sănătate mintală --
ei au redefinit SPM ca SDPM,
Sindromul Disforic Premenstrual.
Iar disforia se referă la o senzație de agitație sau neliniște.
Iar după noile directive DSM,
în majoritatea ciclurilor menstruale din ultimul an,
cel puțin cinci din 11 simptome posibile
trebuie să apară în săptămâna dinaintea menstruației;
simptomele trebuie să se amelioreze odată cu începutul menstruației;
și simptomele trebuie să fie absente în săptămâna de după menstruație.
Trebuie să apară unul dintre următoarele patru simptome:
schimbări de dispoziție, iritabilitate, anxietate, depresie.
Celelalte simptome pot veni de pe primul diapozitiv
sau de pe al doilea diapozitiv,
incluzând simptome ca senzația lipsei de control
și schimbări în somn și apetit.
DSM mai cere și ca simptomele
să fie asociate cu suferință clinic semnificativă --
trebuie să existe un fel de deranj în serviciu,
sau școală, sau relații sociale --
și ca simptomele și gravitatea lor să fie documentate
printr-un jurnal zilnic, timp de minim două cicluri menstruale consecutive.
În cele din urmă, DSM cerea ca tulburarea emoțională
să fie mai mult decât o simplă exacerbare a unei tulburări deja existente.
Deci din punct de vedere științific, este o îmbunătățire.
Acum avem un număr limitat de simptome
care trebuie să aibă un impact major,
iar înregistrarea și raportarea simptomelor au devenit foarte specifice.
Folosind aceste criterii
și privind cele mai recente studii,
vedem că în medie,
între trei și opt la sută din femei suferă de SDPM.
Nu toate femeile, nu aproape toate femeile,
nu majoritatea femeilor, nici măcar multe femei:
între trei și opt la sută.
Pentru celelalte, variabile precum evenimente stresante sau ocazii fericite
sau chiar ziua săptămânii
influențează mai mult dispoziția decât perioada lunii,
iar comunitatea științifică a avut aceste informații
din anii '90.
În 2002, eu și colegii mei am publicat un articol
descriind cercetarea SPM și SDPM,
și multe articole similare au apărut în reviste de psihologie.
Întrebarea este, de ce această informație nu a fost transmisă publicului?
De ce persistă aceste mituri?
Cu siguranță sumedenia de mesaje pe care le primesc femeile
din cărți, TV, filme, internet, cum că toată lumea are SPM
ajută în a le convinge că trebuie să fie adevărat.
Cercetările ne arată cum cu cât crede o femeie mai mult că toată lumea are SPM,
cu atât e mai probabil ca ea să raporteze eronat că și ea are.
Să vă spun la ce mă refer prin „eronat”.
O puteți întreba, „Ai SPM?”
și ea spune că da,
dar când o pui să scrie un jurnal zilnic
despre simptomele ei psihologice timp de două luni,
nu există nicio corelare între simptomele ei
și perioada lunii.
Un alt motiv pentru persistența mitului SPM
are de-a face cu limitele înguste ale rolului feminin.
Psihologii feminiști ca Joan Chrisler
au sugerat că acceptarea termenului de SPM
le permite femeilor să exprime sentimente care altfel ar fi neelegante.
Definiția aproape universală a unei femei bune
este femeia fericită, iubitoare, căreia îi pasă de cei din jur
și care e foarte mulțumită de acest rol.
SPM a devenit o scuză pentru a fi nervoasă, a te plânge, a fi iritată,
fără a pierde titlul de femeie bună.
Știm că variabilele în mediul unei femei
sunt mult mai probabile să o facă nervoasă decât hormonii ei,
dar când atribuie furia hormonilor,
e absolvită de responsabilitate sau critici.
„Ah, ea nu e așa. Nu se poate controla acum.”
Deși acest lucru poate fi util, invalidează sentimentele femeilor.
Când oamenii răspund la furia unei femei
cu gândul, „Ah, e doar pe ciclu”,
posibilitatea de a fi luată în serios sau de a schimba ceva e sever limitată.
Deci cine mai are de câștigat din mitul SPM?
Pot să vă spun că tratarea SPM
a devenit o industrie profitabilă și prosperă.
Amazon.com oferă în prezent peste 1.900 de cărți despre tratarea SPM.
O căutare rapidă pe Google va arăta o sumedenie
de clinci, ateliere și seminarii.
Surse online respectabile de informații medicale
ca WebMD sau Mayo Clinic enumeră SPM ca o tulburare cunoscută.
Nu e o tulburare cunoscută, dar ei o enumeră.
Mai enumeră și o listă de medicamente prescrise de medici pentru a o trata,
cum ar fi antidepresive sau hormoni.
Interesant este că ambele site-uri spun că succesul medicamentelor
în tratarea simptomelor SPM variază de la femeie la femeie.
Nu are logică.
Dacă ai o anumită tulburare cu o anumită cauză,
cum se presupune că e SPM,
tratamentul ar trebui să aducă îmbunătățiri pentru foarte multe femei.
Nu s-a întâmplat așa cu aceste tratamente,
iar prevederile FDA spun că pentru ca un medicament să fie eficient,
o porțiune mare din populația țintă
ar trebui să observe îmbunătățiri clinice semnificative.
Nu a fost deloc cazul acestor așa-zise tratamente.
Cu toate acestea, câștigurile financiare ale perpetuării mitului
cum că SPM este o tulburare mintală obișnuită
și că e tratabilă sunt substanțiale.
Când acestor femei le sunt prescrise antidepresive sau hormoni,
protocolul medical cere ca ele să meargă la control o dată la trei luni.
Asta înseamnă multe vizite medicale.
Companiile farmaceutice culeg profituri nespuse
când femeile sunt convinse că ar trebui să ia medicamente prescrise
pentru toată viața lor fertilă.
Medicamentele fără prescripție medicală ca Midol
susțin că tratează simptome SPM ca tensiune și iritabilitate,
deși conțin doar un diareic, un analgezic
și cafeină.
Departe de mine gândul de a contrazice puterile magice ale cafeinei,
dar nu cred că reducerea tensiunii e una din ele.
Din 2002, Midol a comercializat Teen Midol pentru adolescenți.
Țintesc fete tinere devreme,
pentru a le convinge că toate au SPM și că te va face un monstru,
dar stai, poți face ceva în privința asta:
Ia Midol și vei fi din nou o ființă umană.
În 2013, Midol a avut un venit de 48 de milioane de dolari.
Deci cu toate că perpetuarea mitului SPM a fost profitabilă pentru unii,
vine cu niște consecințe serioase pentru femei.
În primul rând, contribuie la medicalizarea
sănătății geneitale a femeilor.
Domeniul medical are o istorie lungă de conceptualizare
a proceselor reproductive feminine ca boli ce necesită tratament,
iar asta e venit cu mari costuri incluzând multe nașteri prin cezariană,
histerectomii și tratamente hormonale prescrise
care mai mult au dăunat decât au ajutat sănătății femeilor.
În al doilea rând, mitul SPM contribuie la stereotipul femeilor
ca fiind iraționale si hiperemoționale.
Când ciclul menstrual e descris ca un carusel hormonal
care transformă femeile în bestii furioase,
devine ușor să te îndoiești de competența tuturor femeilor.
Femeile au făcut pași imenși în posturile ocupate,
dar încă un număr minuscul de femei ocupă cele mai înalte eșaloane
în domenii precum guvern sau afaceri.
Când ne gândim la profilul unui bun director sau senator,
ne vine în gând cineva cu calități precum raționalitate, stabilitate, competență,
iar în cultura noastră, asta sună mai mult a bărbat decât a femeie,
și mitul SPM contribuie la acest lucru.
Psihologii știu că dispozițiile bărbaților și ale femeilor
sunt mai mult similare decât diferite.
Un studiu a urmărit bărbați și femei timp de 4-6 luni
și a descoperit că numărul schimbărilor de dispoziție
și severitatea lor nu au fost deloc diferite.
În final, mitul SPM le oprește pe femei de la a înfrunta
adevăratele probleme care le deranjează emoțional.
Probleme cum ar fi calitatea relațiilor sau condițiile de muncă
sau probleme sociale ca rasismul, sexismul sau sărăcia
sunt toate puternic legate de dispoziția zilnică.
A mușamaliza sentimentele sub scuza SPM
împiedică femeile să înțeleagă sursa sentimentelor lor negative,
dar le și privează de oportunitatea de a face ceva pentru schimbare.
Deci vestea bună despre SPM
e că în timp ce unele femei au unele simptome datorită ciclului menstrual,
marea majoritate nu au o tulburare mintală.
Merg la serviciu sau la școală, au grijă de familiile lor,
și funcționează la un nivel normal.
Știm că sentimentele și dispozițiile bărbaților și ale femeilor
sunt mai mult similare decât diferite,
așa că haideți să ne îndepărtăm de vechiul mit SPM al femeilor vrăjitoare
și să îmbrățișăm realitatea funcționării emoționale și profesionale
în care trăiesc marea majoritate a femeilor zi de zi.
Vă mulțumesc.
(Aplauze)