Kiek iš jūsų esate girdėję apie PMS?
Visi, tiesa?
Visi žino, jog moterys lengvai išprotėja
vos prieš prasidedant mėnesinėms,
kad menstruacijų ciklas bloškia jas į neišvengiamą emocijų karuselę,
kupiną iracionalumo ir dirglumo.
Vyrauja visuotinės prielaidos,
kad lytinių hormonų svyravimai daro įtaką perdėtam emocionalumui
ir kad dauguma moterų yra tam paveikios.
Na, aš čia tam, kad papasakočiau, jog moksliniai tyrimai
paneigia abi šias prielaidas.
Aš čia tam, kad praneščiau geras žinias apie PMS.
Bet pirmiausia pažvelkime, kaip giliai PMS idėja
yra įsišaknijusi Amerikos kultūroje.
Jeigu peržvelgtumėte laikraščių ar žurnalų straipsnius,
pamatytumėte, kiek daug žmonių įsivaizduoja, jog visos išgyvena PMS.
Žurnale „Redbook“ spausdintame straipsnyje: „Tu – daugiau jokio PMS"
skaitytojai buvo informuoti, jog 80-90 procentų moterų kenčia nuo PMS.
Los Andželo „Muscle“ žurnalas įspėjo savo skaitytojus,
kad 40–50 procentų moterų kenčia nuo PMS
ir tai labai svarbus aspektas, veikiantis moters psichinę ir fizinę sveikatą,
o prieš kelerius metus net „Wall Street Journal“
išspausdino straipsnį apie kalcį – vaistą nuo PMS,
klausdamas savo skaitytojų moterų:
„Ar kas mėnesį virsti ragana?“
Susidaro įspūdis, jog turėtų būti galybė tyrimų,
patvirtinančių visuotinį PMS paplitimą.
Kad ir kaip būtų, po penkių dešimtmečių tyrinėjimų
nėra aiškaus sutarimo dėl PMS apibūdinimo, priežasties,
gydymo ar netgi jo egzistavimo.
Anot žinomiausio psichologinio apibrėžimo,
PMS susideda iš neigiamų elgsenos, kognityvinių ir fizinių simptomų,
vyraujančių tarp ovuliacijos ir menstruacijų pradžios.
Bet štai kur viskas tampa sudėtinga.
Daugiau nei 150 skirtingų simptomų naudojami PMS diagnozuoti
ir štai vos keletas jų.
Tiesa, noriu, kad viskas būtų aišku.
Neteigiu, kad moterims nepasireiškia kai kurie šių simptomų.
Noriu pasakyti, jog kai kurių šių simptomų atsiradimas
nereiškia psichinio sutrikimo
ir kai psichologai pavadina psichologiniu sutrikimu kažką,
kas taip miglotai apibūdinta,
etiketė galiausiai tampa beprasmė.
Turint tokį ilgą ir platų simptomų sąrašą
tiek aš, tiek tu galėtume sirgti PMS,
vaikinas trečioje eilėje galėtų sirgti PMS,
mano šuo galėtų sirgti PMS. (Juokas.)
Kai kurie mokslininkų teigia, kad reikia penkių simptomų.
Kiti gi sako, kad trijų.
Dar kiti teigia, kad simptomai reikšmingi tik tuo atveju,
jeigu jie itin trukdo tau,
tačiau kiti sako, jog menki simptomai tokie pat svarbūs.
Daugelį metų, todėl, kad nebuvo sutarta dėl standarto
apibūdinant PMS,
psichologams bandant apibrėžti paplitimo mastus,
vertinimai svyravo tarp penkių procentų moterų
iki 97 procentų moterų,
tad vienu metu beveik nė viena ir beveik visos sirgo PMS.
Apskritai, PMS tyrimų metodų silpnosios vietos yra nemenkos.
Pirma, dauguma tyrimų prašė moterų įvertinti savo simptomus retrospektyviai,
žvelgiant į praeitį ir kliaujantis atmintimi,
kuri, kiek žinoma, PMS vertinimus padidina,
lyginant su vadinamu
prospektyviu vertinimu,
kai reikia kasdien bent du mėnesius
registruoti simptomus.
Dauguma tyrimų taipogi išskirtinai susitelkė ties baltosiomis,
viduriniosios klasės moterimis,
kas sudaro kliūčių, mėginant pritaikyti rezultatus visoms moterims.
Žinoma, jog egzistuoja žymus kultūrinis aspektas PMS suvokime,
kadangi jis beveik nežinomas už vakarų valstybių ribų.
Trečia, daugumai tyrimų nepavyko pasinaudoti kontrolinėmis grupėmis.
Jei norime suprasti specifines PMS turinčių moterų charakteristikas,
reikia rasti galimybę palyginti jas su moterimis, neturinčiomis PMS.
Ir galiausiai, buvo panaudota galybė skirtingų klausimynų,
skirtų diagnozuoti PMS, susitelkiant ties skirtingais simpromais,
simptomų trukme ir stiprumu.
Kad būtų galima atlikti patikimus bet kokios būklės tyrimus,
mokslininkai turi sutarti dėl specifinių, tą būklę
apibūdinančių sąlygų,
kad būtų kalbama apie tą patį dalyką,
o kalbant apie PMS, buvo visai ne taip.
Kad ir kaip bebūtų, 1994 m.
Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders,
žinomas DSM vardu,
taip pat tai žinynas, skirtas psichinės sveikatos specialistams,
suteikė naują apibrėžimą PMS, pavadindami jį PMDS [PMDD] –
priešmenstruaciniu disforiniu sutrikimu.
Disforija – tai terminas taikomas sumišimui ir nerimui apibūdinti.
Remiantis šiomis naujomis DSM gairėmis,
daugumoje menstruacinių ciklų pastaraisiais metais
bent 5 iš 11 galimų simptomų
būtinai pasireiškia savaitę prieš prasidedant menstruacijoms,
simptomai turėtų sušvelnėti menstruacijoms prasidėjus
ir jų taip pat turi nepasireikšti savaitę po menstruacijų pabaigos.
Bent vienas simptomų privalo būti iš šio sąrašo:
žymūs nuotaikų svyravimai, dirglumas, nerimas arba depresija.
Kiti simptomai gali būti iš sąrašo, minėto pirmoje skaidrėje
ar iš to, minėto antrojoje
taip pat nepamirštant bejėgiškumo būsenos
ir miego bei apetito pokyčių.
DSM taipogi reikalauja, jog simptomai
privalo būti siejami su kliniškai ryškiais sutrikimais –
privalo pasireikšti kokie nors trukdžiai darbe, mokykloje
ar visuomeniniuose santykiuose;
ir kad simptomai bei jų stiprumas privalo būti užfiksuoti
žymint bent dviejų ciklų paeiliui kasdienių būsenų svyravimus.
Ir galiausiai, DSM reikalauja, kad emociniai trikdžiai
turėtų būti daugiau nei paūmėjimas jau esančių sutrikimų.
Tad, žvelgiant iš mokslinės pusės, tai – žingsnis į priekį.
Dabar turime ribotą simptomų sąrašą
ir reikalavimą, kad būtų pastebima žymi įtaka elgsenai,
o simptomų pasireiškimo laikotarpis ir jų fiksavimas tapo labai konkretūs.
Na, remiantis šiais kriterijais
ir žvelgiant į naujausius tyrimus,
pastebime, kad vidutiniškai
nuo trijų iki aštuonių procentų moterų kenčia nuo PMDS.
Ne visos moterys, ne daugelis moterų,
ne dauguma moterų, netgi ne daug moterų –
nuo trijų iki aštuonių procentų.
Visoms kitoms, kintamieji, kaip kad stresinės situacijos ar džiugios progos
ar netgi savaitės diena
nulemia nuotaikas kur kas stipriau nei mėnesio laikas,
ir tai informacija, kurią mokslinė visuomenė turėjo
jau 10-ajame dešimtmetyje.
2002-aisiais mes su kolega išspausdinome straipsnį,
apibūdinantį PMS ir PMDS studijas,
o keli panašūs straipsniai buvo publikuoti psichologijos žurnaluose.
Kyla klausimas, kodėl ši informacija nenutekėjo į viešumą?
Kodėl šie mitai tokie gajūs?
Na, žinoma nesibaigiantis žinučių srautas, kurias moterys gauna
iš knygų, televizijos, filmų, interneto, jog visos kenčia nuo PMS,
prisideda prie įtikinimo, jog tai turėtų būti tiesa.
Tyrimai rodo, jog kuo labiau moteris tiki, kad visoms pasireiškia PMS,
tuo labiau tikėtina, jog ji klaidingai praneš pati nuo jo kenčianti.
Leiskite paaiškinti, ką reiškia „klaidingai“.
Galima jos paklausti: „Ar sergi PMS?“
ir ji atsakys „taip“,
tačiau jai pradėjus du mėnesius kasdien žymėtis
psichologinės būklės simptomus,
nerandama jokios koreliacijos tarp jos simptomų
ir menstruacijų ciklo.
Kita priežastis, lemianti PMS mito gyvavimą
yra siauros moters rolės ribos.
Feministiniai psichologai, kaip kad Joan Chrisler
pasiūlė prielaidą, jog prisiimdamos PMS etiketę
moterys sau leidžia reikšti emocijas, kitais atvejais laikomas nemoteriškomis.
Artimas universaliam tobulos moters apibūdinimas yra
laiminga, mylinti, besirūpinanti kitais
ir besimėgaujanti šia role.
Na, PMS tapo leidimu išsiveržti pykčiui, skųstis, būti dirglia,
neprarandant geros moters įvaizdžio.
Žinome, jog moterį supantys kintamieji jos aplinkoje
turi daug daugiau įtakos išprovokuoti jos pyktį nei jos hormonai,
bet kai ji priskiria pyktį hormonams,
ji atleidžiama nuo atsakomybės ar kritikos.
„Ji ne tokia. Tai nuo jos nepriklauso.“
Ir tai paskelbia moters emocijas negaliojančiomis.
Kai aplinkiniai reaguoja į moters pyktį
manydami: „Et, tai tiesiog „tas mėnesio laikas“,
galimybė būti priimtai rimtai ar paskatinti pokytį tampa labai ribota.
Tad kas gi dar gauna naudos iš PMS mito?
Na, aš galiu pasakyti, jog PMS gydymas
tapo pelninga, klestinčia industrija.
Amazon.com šiuo metu siūlo virš 1 900 pavadinimų knygų apie PMS gydymą.
Greita Google paieška pateiks gausybę
klinikų, kursų ir seminarų.
Geros reputacijos internetiniai medicininės informacijos šaltiniai
WebMD or Mayo Clinic, PMS įvardija kaip dažną sutrikimą.
Tai nėra dažnas sutrikimas, tačiau jie jį pateikia.
Jie taip pat skelbia vaistų sąrašą, kuris yra skiriamas sutrikimo gydymui –
antidepresantai ir hormonai.
Įdomu tai, jog abu tinklalapiai skelbia, kad vaistų poveikis
gydant PMS simptomus, yra skirtingas priklausomai nuo moters.
Na, tai visiška nesąmonė.
Jei turi konkretų sutrikimą su konkrečia priežastimi,
o PMS tokiu įvardijamas,
tuomet gydymas turi padėti daugumai moterų.
Šie gydymo būdai taip neveikia,
Pagal JAV Maisto ir vaistų asociaciją, kad vaistas
būtų pripažintas efektyviu,
didžioji dalis tikslinės populiacijos
turi pastebėti kliniškai žymų pagerėjimą.
Kalbant apie šiuos, taip vadinamus, gydymo būdus, yra visiškai kitaip.
Vis dėlto, akivaizdus noras pasipelnyti skatina mito gajumą,
jog PMS yra dažnas psichinis sutrikimas,
kurį galima išgydyti.
Kai moterims skiriami antidepresantai ar hormonai,
medicininiai protokolai įpareigoja gydytoją patikrinti jas kas 3 mėnesius.
Tai daug apsilankymų pas gydytoją.
Farmacijos kompanijos susižeria neregėtus pelnus,
kai moterys įtikinamos, kad jos privalo vartoti receptinius vaistus
visą savo vaisingą gyvenimą.
Netgi teigiama, jog kai kurie nereceptiniai vaistai,
kaip „Midol“, gydo PMS simptomus: įtampą ir dirglumą,
nors jų sudėtyje tėra diuretikai, nuskausminamieji
ir kofeinas.
Žinoma, aš tikrai neneigiu magiškų kofeino galių,
bet nemanau, kad viena jų – mažinti įtampą.
Nuo 2002-ųjų „Midol“ paleido į apyvartą „Teen Midol“ paauglėms.
Jie taikosi į jaunas mergaites anksti,
kad įtikintų jas, jog visoms pasireiškia PMS ir kad jis pavers tave pabaisa,
bet luktelk, yra kai kas, ką gali padaryti:
išgerk „Midol“ ir vėl virsi žmogumi.
2013-aisiais „Midol“ uždirbo 48 milijonus dolerių už pardavimus.
Kol vieniems PMS mito skatinimas yra pelningas,
moterims jis atneša nemalonias pasekmes.
Pirma, jis prisideda prie moterų reprodukcinės
sveikatos pavertinimo medicinine problema.
Medicina turi ilgametę tradiciją, siekiant paversti
moters reprodukcinius procesus liga, kurią reikia gydyti,
ir tai pasireiškia piktnaudžiavimu Cezario,
gimdos pašalinimo operacijomis ir hormonų terapijomis,
kurios kur kas labiau sužalojo, nei pagerino moterų sveikatą.
Antra, PMS mitas taip pat prisideda prie stereotipo, jog moterys
iracionalios ir perdėm emocingos.
Kai menstruacinis ciklas tapatinamas su hormonų svyravimais,
paverčiančiais moteris piktais siaubūnais,
tampa paprasta abejoti visų moterų kompetencija.
Moterys pasiekė neįtikėtinų aukštumų darbo rinkoje,
tačiau moterų, užimančias aukščiausias pareigas valstybės tarnyboje
ar versle, tėra mažuma,
o svarstant, kokios savybės būdingos geram vadovui ar senatoriui,
į galvą ateina racionalaus, pastovaus, kompetentingo
žmogaus vaizdinys,
o mūsų kultūroje, tokios savybės labiau taikytinos vyrui, nei moteriai
ir štai PMS mitas prie to prisideda.
Psichologai žino, jog vyrų ir moterų nuotaikos
yra labiau panašios, nei skirtingos.
Vieno tyrimo metu vyrai ir moterys buvo stebimi nuo keturių iki šešių mėnesių,
ir buvo nustatyta, kad nuotaikų svyravimų dažnumas
ir šių svyravimų stiprumas visiškai nesiskyrė.
Ir galiausiai, PMS mitas sulaiko moteris nuo
tikrųjų problemų, keliančių emocinius sutrikimus, sprendimo.
Individualių problemų: santykių ar darbo sąlygų kokybės;
visuomeninių problemų: rasizmo, seksizmo, kasdienės skurdo naštos –
jos visos daro didelę įtaką kasdienėms nuotaikoms.
Nurašant emocijas PMS sindromui
moterys neturi galimybės suprasti, kas iš tiesų sukelia negatyvias emocijas
ir praranda galimybę, ko nors imtis, kad tai pasikeistų.
Tad gerosios žinios apie PMS
yra tos, jog kai kurioms moterims simptomai kyla dėl menstruacijų ciklo,
tačiau dauguma neturi psichinio sutrikimo.
Jos eina į darbą, studijas, rūpinasi šeima
ir normaliai funkcionuoja.
Žinome, jog moterų ir vyrų emocijos ir nuotaikos yra labiau
panašios nei skirtingos,
tad liaukimės minėję nuvalkiotą mitą apie moteris, virstančias raganomis dėl PMS
ir pripažinkime subtilaus emocinio ir profesinio funkcionavimo realybę,
su kuria kasdien susiduria dauguma moterų.
Ačiū.
(Plojimai.)