Ovo je vrtić koji smo dizajnirali 2007. godine.
Napravili smo ovaj vrtić tako da bude kružnog oblika.
Kao da postoji beskonačna cirkulacija na vrhu krova.
Ako ste roditelj,
znate da deca vole da stalno prave krugove.
Evo kako izgleda krov.
A zašto smo dizajnirali ovo?
Direktor ovog vrtića je rekao:
"Ne, ne želim ogradu."
Rekao sam: "To je nemoguće."
Ali je insistirao: "Kako bi bilo da imamo mrežu koja viri sa ivice krova?
Tako da može da uhvati decu ako padnu?"
(Smeh)
Rekao sam: "To je nemoguće."
I naravno, državni zvaničnik je rekao:
"Naravno da morate da imate ogradu."
Ali možemo da zadržimo tu ideju za drveće.
Tri drveta se tu pomaljaju.
I dozvoljeno nam je da nazovemo ovaj konopac ogradom.
Ali naravno, konopac nema nikakve veze sa njima.
Oni upadaju u mrežu.
I imate ih još,
i još,
još.
(Smeh)
Ponekad bude 40 dece oko drveta.
Dečak na grani
toliko voli drvo da ga jede.
(Smeh)
A u vreme nekog dešavanja,
sede na ivici.
To izgleda tako lepo odozdo.
Majmuni u zoo vrtu.
(Smeh)
Vreme za hranjenje.
(Smeh) (Aplauz)
Napravili smo krov što je bilo moguće niže,
jer smo hteli da vidimo decu na krovu,
ne samo ispod krova.
Ako je krov previše visoko, vidi se samo plafon.
Mesto za pranje nogu - ima mnogo vrsta česama.
Vidite ove sa savitljivim crevima,
poželite da isprskate vodom svoje prijatelje,
i tuš,
a ovaj ispred je prilično normalan.
Ali ako pogledate ovo,
dečak ne pere svoje čizme,
on sipa vodu u svoje čizme.
(Smeh)
Ovaj vrtić je potpuno otvoren, većim delom godine.
I nema granica između unutra i napolju.
To u suštini znači da je ova arhitektura krov.
Takođe, ne postoje granice između učionica.
Tako da uopšte ne postoji ni akustična granica.
Kada stavite mnogo dece u tihu kutiju,
neki od njih se stvarno unervoze.
Ali u ovom vrtiću,
nema razloga da se unervoze.
Jer nema granica.
Direktor kaže
da ako dečak u ćošku ne želi da ostane u sobi,
pustimo ga.
Vratiće se na kraju jer je to krug, vraća se.
(Smeh)
Ali poenta je, u takvim situacijama,
obično deca pokušaju da se negde sakriju.
Ali ovde samo odu i vrate se.
To je prirodan proces.
A drugo, smatramo da je buka veoma važna.
Znate da deca bolje spavaju kada je bučno.
Oni ne spavaju na tihom mestu.
U ovom vrtiću,
ova deca pokazuju neverovatnu koncentraciju na času.
Znate, naša vrsta je odrasla uz buku u džungli.
Potrebna im je buka.
I znate, možete da pričate sa svojim prijateljima u bučnom kafiću.
Ne treba da budete u tišini.
I znate, u današnje vreme
pokušavamo da sve držimo pod kontrolom.
Znate, potpuno je otvoreno.
I treba da znate
da možemo da idemo na skijanje zimi na -20 stepeni.
Leti idete na plivanje.
Pesak ima 50 stepeni.
I takođe treba da znate da ste vodootporni.
Nikada se nećete otopiti na kiši.
Dakle, deca treba da budu napolju.
I tako treba da ih tretiramo.
Ovako su podeljene učionice.
Oni bi trebalo da pomažu učiteljima.
Ne pomažu im.
(Smeh)
Nisam ga ja stavio unutra.
Učionica.
I lavabo.
Pričaju međusobno oko bunara.
I uvek ima drveća u učionici.
Majmun koji pokušava da upeca drugog majmuna odozgo.
(Smeh)
Majmuni.
(Smeh)
I svaka učionica ima makar jedan svetlarnik.
Ovde dolazi Deda Mraz u vreme Božića.
Ovo je aneks zgrada,
odmah pored ovalnog vrtića.
Zgrada je visoka svega pet metara sa sedam spratova.
Naravno, plafoni su veoma niski.
Tako da morate da uzmete u obzir bezbednost.
Ubacili smo našu decu, ćerku i sina.
Pokušali su da uđu.
On je udario glavu.
Dobro mu je. Lobanja mu je prilično jaka.
Otporan je. To je moj sin.
(Smeh)
I pokušava da vidi da li je bezbedno skočiti dole.
A onda smo ubacili i drugu decu.
Saobraćajne gužve su užasne u Tokiju, kao što znate.
(Smeh)
Vozač napred, ona treba da nauči kako se vozi.
U današnje vreme,
deci je potrebna mala doza opasnosti.
I u takvim situacijama,
oni uče da pomažu jedni drugima.
Ovo je društvo. Ovo je prilika kakvu propuštamo danas.
Ovaj crtež pokazuje kretanje dečaka
između 9:10 i 9:30.
A obim ove zgrade je 183 metara.
Dakle, i nije baš mala.
Ovaj dečak je prešao 6000 metara ujutru.
Ali iznenađenje tek sledi.
Deca u ovom vrtiću u proseku pređu 4000 metara.
Ta deca imaju najveće atletske sposobnosti
među mnogim predškolcima.
Direktor kaže:
"Ne treniram ih. Ostavimo ih na krovu.
Baš kao ovce."
(Smeh)
Oni stalno trče.
(Smeh)
Moja poenta je: ne kontrolišite ih,
nemojte ih štititi previše,
i ponekad moraju da padnu.
Moraju da imaju poneku povredu.
Tako uče
kako živeti u ovom svetu.
Smatram da je arhitektura u stanju da promeni svet
i živote ljudi.
Ovo je jedan od pokušaja menjanja života dece.
Hvala vam mnogo.
(Aplauz)