Ta vrtec smo zasnovali leta 2007.
Zgradili smo ga v obliki kroga.
Gre za nekakšno neskončno kroženje na strehi.
Če ste starši,
potem veste, da otroci obožujejo delanje krogov.
Takole izgleda streha.
A zakaj smo ga zasnovali tako?
Ravnatelj vrtca je rekel:
"Ne, nočem ograje."
Rekel sem mu: "To je nemogoče."
Vztrajal je: "Kaj pa, če bi imeli ob robu strehe mrežo
na katero bi se ujeli otroci, če bi padli?"
(smeh)
Rekel sem: "Nemogoče je."
In, razumljivo, tudi vladni predstavnik je rekel:
"Seveda morate imeti ograjo."
A to idejo smo lahko obdržali ob drevesih.
To so drevesa, ki gledajo skozi streho.
In dovoljeno nam je bilo, da to mrežo poimenujemo ograja.
A vrv seveda nima povezave z njimi.
Padejo v mrežo.
In vedno več jih je,
in več,
in več.
(smeh)
Včasih je 40 otrok okoli drevesa.
Ta fant na veji
to drevo ljubi tako zelo, da ga kar jé.
(smeh)
In v času prireditev
lahko sedijo na robu strehe.
Tako lepo izgleda od spodaj.
Kot opice v živalskem vrtu.
(smeh)
Čas za malico.
(smeh) (aplavz)
In streho smo poskušali narediti čim nižjo,
ker smo želeli otroke videti tudi na vrhu
ne samo pod njim.
In če je streha previsoka vidiš samo strop.
Prostor za umivanje nog -- obstaja več vrst pip z vodo.
Vidite lahko take z upogljivimi cevmi,
seveda z vodo želiš pošpricati svoje prijatelje,
tuširanje
in ta v ospredju je še dokaj normalen.
A če ga pogledate,
si dejansko ne umiva svojih škornjev,
vanje si naliva vodo.
(smeh)
Ta vrtec je popolnoma odprt, večino leta.
Ni meja med zunanjim in notranjim svetom.
To dejansko pomeni, da je ta arhitektura v bistvu streha.
Prav tako ni meja med učilnicami.
Tako med njimi hkrati ni zvočne pregrade.
Ko imate v tihi sobi veliko otrok,
nekateri izmed njih postanejo živčni.
A v tem vrtcu
razloga za živčnost ni.
Ker ni nobenih meja.
In ravnatelj pravi:
"Če fantek v kotu noče ostati v sobi,
mu pustimo da gre.
Slej ko prej se bo vrnil, ker gre za krog, zato se vrne."
(smeh)
Dejstvo je, da se v taki situaciji
otroci želijo nekje skriti.
Tukaj pa samo odidejo in se vrnejo.
Gre za naravni proces.
Istočasno pa nam je hrup zelo pomemben.
Verjetno veste, da otroci lažje spijo v hrupu.
Ponavadi ne spijo v tihih prostorih.
In v tem vrtcu
so ti otroci v razredu neverjetno skoncentrirani.
Saj veste, tudi mi smo odraščali v hrupni džungli.
Tudi oni potrebujejo hrup.
Tudi s prijatelji se pogovarjate v glasnih lokalih.
Ni nam namenjeno biti v tišini.
Dandanes
poskušamo vsako stvar kontrolirati.
Je pa popolnoma odprt.
In vedeti morate da
gremo lahko smučat pri -20 pozimi.
Poleti gremo lahko plavat.
Pesek ima 50 stopinj.
Zavedati se morate, da smo vodoodporni.
Nikoli se ne stopimo v dežju.
In ravno zato morajo biti otroci zunaj.
Tako bi jih tudi morali obravnavati.
Takole ločijo učilnice.
Učiteljem morajo pomagati.
Pa jim ne.
(smeh)
Nisem ga jaz dal tu notri.
Učilnica.
Umivalnik.
Med seboj se pogovarjajo ob vodnjaku.
In vedno je nekaj dreves v učilnici.
Opica, ki poskuša uloviti kako drugo opico od zgoraj.
(smeh)
Opice.
(smeh)
In vsaka učilnica ima vsaj eno strešno okno.
Tukaj pa vstopi Božiček v času božiča.
Tole je prizidek,
ki je takoj zraven ovalno oblikovanega vrtca.
Zgradba je visoka samo 5 metrov, a ima 7 nadstropij.
Višina stropa pa je seveda zelo nizka.
In zato moramo upoštevati tudi varnost.
Zato sva pripeljala hčer in sina.
Preizkusila sta jo.
Udaril se je v glavo.
NIč mu ni bilo. Ima dokaj trdo lobanjo.
Zelo je odporen, konec koncev je moj sin.
(smeh)
Poskuša se prepričati, če je varno, da skoči dol.
In nato smo pripeljali še druge otroke.
Zastoji v Tokiu so grozni, kot verjetno veste.
(smeh)
Voznica se mora še naučiti voziti.
Dandanes
otroci potrebujejo majhno mero nevarnosti.
In v taki situaciji
se naučijo en drugemu pomagati.
To je družba. To je vrsta priložnosti, ki jo izgubljamo.
Ta slika prikazuje gibanje fantka
med 9:10 in 9:30 zjutraj.
Obseg stavbe je 183 metrov.
Ni ravno majhna stavba.
In ta fant je pretekel 6000 metrov samo zjutraj.
A to še ni vse.
Otroci v tem vrtcu v povprečju pretečejo okoli 4000 metrov.
In ti otroci imajo najvišje atletične sposobnosti
med mnogimi v drugih vrtcih.
Ravnatelj pravi:
"Ne treniramo jih. Samo pustimo jih na vrhu strehe.
Kot ovce."
(smeh)
Konstantno tečejo.
(smeh)
Moje bistvo je, da jih ne nadzorujemo,
ne ščitimo preveč,
vsake toliko morajo pasti.
Morajo se poškodovati.
To je tisto, kar jih nauči,
kako živeti v tem svetu.
Verjamem, da je aritektura sposobna spreminjati, tako svet
kot človeška življenja.
In to je le eden od poskusov, da bi spremenili življenja otrok.
Iskrena hvala vsem.
(aplavz)