Am proiectat această grădiniță în 2007.
Am construit-o în forma unui cerc.
E un fel de circulație continuă pe acoperiș.
Dacă sunteți părinte,
știți că copiii adoră să meargă în cerc.
Iată cum arată acoperișul.
De ce l-am proiectat astfel?
Directorul grădiniței a spus:
„Nu, nu vreau o balustradă.”
Eu am spus: „Nu se poate.”
Dar a insistat: „Ce-ar fi să avem o plasă atașată de marginea acoperișului,
pentru a-i prinde pe copii în cădere?”
(Râsete)
Am spus: „E imposibil.”
Bineînțeles că funcționarul guvernamental a zis:
„Nu se poate să nu aveți o balustradă.”
Dar am putea folosi ideea asta în jurul copacilor.
Sunt trei copaci care străpung acoperișul.
Ni s-a permis să numim această plasă „balustradă”.
Dar desigur, plasa nu are nimic de-a face cu asta.
Copiii se adună în plasă.
Din ce în ce mai mulți,
și mai mulți,
și mai mulți.
(Râsete)
Uneori chiar și 40 de copii se adună în jurul unui copac.
Băiatul de pe creangă iubește copacul așa mult că vrea să-l mănânce.
(Râsete)
Iar cu ocazia evenimentelor se așază pe margine.
Arată foarte frumos de dedesubt.
Maimuțe în grădina zoologică.
(Râsete)
Ora mesei.
(Râsete) (Aplauze)
Am proiectat acoperișul cât de jos posibil,
fiindcă vrem să vedem copiii de pe acoperiș,
nu doar cei de dedesubt.
Iar dacă acoperișul e prea înalt, se vedea doar tavanul.
Și locul unde copii își spală picioarele e echipat cu mai multe tipuri de robinete.
Cu cele cu tub flexibil
vă puteți uda prietenii cu apă,
iar aici e dușul,
și cel din față e destul de obișnuit.
Dacă priviți aici, băiatul nu-și spală bocancii,
ci îi umple cu apă.
(Râsete)
Grădinița e complet deschisă o mare parte din an.
Nu există o delimitare între interior și exterior.
Ceea ce înseamnă că această construcție e un acoperiș.
Nici sălile de clasă nu sunt separate.
Iar bariera acustică este inexistentă.
Când pui mulți copii într-o cutie pătrată,
unii dintre ei devin foarte agitați.
Dar în această grădiniță,
nu au niciun motiv să fie agitați,
pentru că nu există limite.
Iar directorul spune
că dacă băiatul din colț nu vrea să stea în clasă,
îl lăsăm să plece.
Până la urmă se va întoarce deoarece e un cerc, tot acolo ajunge.
(Râsete)
În astfel de situații, copiii încearcă de obicei să se ascundă undeva.
Dar aici nu pot decât să plece și să se întoarcă înapoi.
E ceva firesc.
În al doilea rând, considerăm că zgomotul e foarte important.
După cum știți, copiii dorm mai bine în zgomot.
Nu adorm într-un spațiu liniștit.
Și în această grădiniță,
copiii se pot concentra foarte bine la ore.
După cum știți, generația noastră a crescut într-o junglă zgomotoasă.
Copiii au nevoie de zgomot.
Și știți că puteți vorbi cu prietenii în vacarmul unui bar.
Nu trebuie să stați în liniște.
Iar în ziua de azi,
ne străduim să ținem totul sub control.
E un spațiu complet deschis.
Ar trebui să știți
că iarna mergem la ski la -20 de grade.
Vara mergem la înot.
Nisipul are 50 de grade.
De asemenea trebuie să știți că sunteți rezistenți la apă.
Nu vă topiți în ploaie.
Așadar copiii ar trebui să fie afară.
Așa ar trebui tratați.
Iată cum sunt împărțiți pe clase.
Ar fi trebuit să îi ajute pe educatori.
Nu-i ajută.
(Râsete)
Nu eu l-am pus acolo.
O sală de clasă.
Și o chiuvetă.
Vorbesc unii cu alții în jurul ei.
Sunt și câțiva copaci în clasă.
O maimuță încearcă să pescuiască altă maimuță de deasupra.
(Râsete)
Maimuțe.
(Râsete)
Fiecare clasă are cel puțin o fereastră.
Pe aici intră Moșul de Crăciun.
Aceasta e clădirea anexă,
chiar lângă grădinița ovală.
Clădirea are o înălțime de doar cinci metri și șapte etaje.
Desigur, tavanul e foarte jos.
Trebuie să ne gândim la siguranță.
I-am adus pe copiii noștri, o fată și un băiat.
Au încercat să intre.
El s-a lovit la cap.
Nu-i nimic, craniul e foarte puternic.
E rezistent.
E băiatul meu.
(Râsete)
Vrea să vadă dacă pățește ceva când sare.
Apoi i-am adus și pe ceilalți copii.
Traficul din Tokyo e groaznic.
(Râsete)
Șoferul acela din față
ar trebui să învețe să conducă.
În ziua de azi,
copiii au nevoie de doze mici de pericol.
Iar într-o astfel de situație
învață cum să se ajute între ei.
Asta e societatea, acestea sunt ocaziile pe care le pierdem azi.
Acest desen arată traseul unui băiat
între ora 9:10 și 9:30.
Circumferința clădirii e de 183 de metri.
Nu e tocmai mică.
Acest băiat a parcurs 6.000 de metri dimineața.
Surpriza abia acum urmează.
Copiii din această grădiniță parcurg în medie 4.000 de metri.
Iar acești copii au cea mai ridicată performanță sportivă
dintre mai multe grădinițe.
Directorul spune:
„Nu-i antrenez.
Doar îi lăsăm pe acoperiș.
Exact ca niște oi.”
(Râsete)
Aleargă încontinuu.
(Râsete)
Ideea e că nu trebuie să îi controlați,
nu îi protejați prea mult,
fiindcă uneori mai trebuie să și cadă.
Trebuie să se lovească puțin.
Aceste lucruri îi învață
să trăiască în această lume.
Cred că arhitectura
are potențialul de a schimba lumea
și viața oamenilor.
Aceasta este una din încercările noastre de a schimba viața copiilor.
Vă mulțumesc mult!
(Aplauze)