Turiu klausimą.
Ar kompiuteris geba kurti poeziją?
Klausimas provokuojantis.
Minutėlę pamąsčius, kyla daugybė kitokių klausimų.
Kas yra kompiuteris?
Kas yra poezija?
Kas yra kūrybiškumas?
Atsakymų į šiuos klausimus žmonės ieško visą savo gyvenimą.
O mes turime laiko tik vienai TED kalbai.
Teks ieškoti atsakymo kitaip.
Štai čia matote du eilėraščius.
Vieną parašė žmogus, o kitą – kompiuteris.
Pasakykite, kurį parašė žmogus, o kurį – kompiuteris.
Pirmyn.
Eilėraštis 1:
Muse musele, Prasti reikalai,
Tau per galvelę Užplojau žioplai.
Tavoji galvelė Galėjo būt mano,
Manoji rankelė Galėjo būt tavo.
Eilėraštis 2:
Jaučiame Aktyvistais tavo gyvenimo
Rytas Sustoja žiūrėt, popiežiaus šis <...>
Laikas baigėsi.
Aukštyn rankas, jei galvojate, kad pirmąjį eilėraštį sukūrė žmogus.
Dauguma.
Aukštyn rankas, jei galvojate, kad antrąjį eilėraštį parašė žmogus.
Esate drąsūs.
Pirmąjį eilėraštį parašė žmogus – poetas Viljamas Bleikas.
O antrąjį eilėraštį sudėliojo algoritmas.
Algoritmas surinko visus žodžius iš mano „Facebook“ puslapio naujienų
ir išdėstė šiuos žodžius pagal nustatytą veiksmų seką.
Dėstymo principą paaiškinsiu vėliau.
Pamėginkime dar kartą.
Skaitymui neturite daug laiko, tad pasikliaukite nuojauta.
Eilėraštis 1:
Liūtai riaumoja, o šunys loja. Tai įdomu, tai nuostabu, kad paukščiai skrenda, bet
nei riaumoja, nei loja. Sapnuoju nepaprastas gyvūnų istorijas
ir jas apdainuosiu, jei nepailsiu.
Eilėraštis 2:
Ak! kengūros, cechinai, pepsikolos! Esate išties nuostabūs! Perlai,
armonikėlės, zizifai, tabletės! Tiek kalbėta, prikalbėta, <...>
Laikas baigėsi.
Pakelkite ranką, jei manote, kad pirmąjį eilėraštį sukūrė žmogus.
Puiku.
Pakelkite ranką, jei jūsų manymu antrąjį eilėraštį parašė žmogus.
Nuomonės pasiskirstė daugmaž tolygiai.
Šįsyk buvo daug sunkiau.
Atsakymas:
pirmąjį eilėraštį sudėliojo algoritmas „Racter“.
„Racter“ buvo sugalvotas aštuntajame dešimtmetyje.
Antrąjį eilėraštį parašė Frankas O'Hara.
O jis – mano mėgstamiausias poetas.
(Juokas.).
Ką tik pritaikėme poezijai vadinamąjį Turingo testą.
1950 m. testą sukūrė Alanas Turingas.
Jis norėjo išsiaiškinti, ar kompiuteriai sugeba protauti.
Alanas Turingas manė,
kad jei kompiuteris susirašinėja su žmogumi,
o žmogus neatskiria, kad jam rašo ne žmogus, o kompiuteris,
galime sakyti, kad kompiuteris turi intelektą.
Taigi 2013 metais aš su savo draugu Benjaminu Lairdu
pritaikėme Turingo testą poezijai internete.
„Robotas ar ne robotas?“ Tinklalapyje gali žaisti visi.
Žaidžiama, kaip ką tik žaidėme.
Gaunate eilėraštį.
Nežinote, ar jį sukūrė žmogus, ar kompiuteris, ir mėginate atspėti.
Tūkstančiai žmonių atliko šį testą, o mes surinkome jų atsakymus į vieną.
Kokie rezultatai?
Turingas sakė, kad jei 30% žmonių palaiko kompiuterį žmogumi,
tuomet kompiuteris išlaiko Turingo intelekto testą.
Kai kurie eilėraščiai mūsų duomenų bazėje
sugebėjo įtikinti 65% lankytojų, kad šių eilėraščių kūrėjai – žmonės.
Manau, turime atsakymą į mūsų klausimą.
Ar kompiuteriai sugeba kurti poeziją? Remiantis Turingo testo logika –
taip, be jokios abejonės.
Nieko tokio, jei šis atsakymas jus kiek trikdo.
Jei nuo šio atsakymo jums suka pilvą, irgi nieko tokio, nes dar nebaigėme.
Sužaiskime trečiąjį – paskutinįjį kartą.
Vėlgi, perskaitykite ir pasakykite, kurį eilėraštį sukūrė žmogus.
Eilėraštis 1:
Raudona gražiai vėliavai. Ir kaspinams.
Vėliavų kaspinai Ir medžiaga drabužiams
Kam medžiaga. Kad būtų gera. <...>
Eilėraštis 2:
Sužeistas briedis peršoka dangų. Narcizas šiūravo,
Vėliava plazdėjo, Medžiotojas šiandien sakė.
Mirties akimirką Stabdžiai nutrūksta,
O aušra taip arti, Taip arti aušra, <...>
Laikas baigėsi.
Pakelkite rankas, jei manote, kad pirmąjį eilėraštį sukūrė žmogus.
O kas manote, kad žmogus sukūrė antrąjį eilėraštį?
Oho! Antrasis eilėraštis surinko daug daugiau jūsų balsų.
Nustebsite, nes pirmąjį eilėraštį sukūrė ne kas kitas, o Gertrūda Stein.
Antrąjį eilėraštį sudėliojo algoritmas „RKCP“.
Pirmiausia trumpai paaiškinsiu, kaip „RKCP“ algoritmas veikia.
„RKCP“ algoritmą sukūrė Ray Kurzweilas,
„Google“ inžinerijos vadovas ir dirbtinio intelekto idėjos šalininkas.
Pateikiate „RKCP“ algoritmui tekstą.
Algoritmas išanalizuoja, kaip tekste naudojama kalba,
ir sudėlioja naują tekstą, geresnį už originalą.
Prisimenate antrąjį eilėraštį? Tą, kurį neva sukūrė žmogus?
Šiam algoritmui buvo pateikti keletas Emilės Dikinson eilėraščių.
Algoritmas perprato jų kūrimo principą ir pagal jį sukūrė naują eilėraštį.
Tačiau „RKCP“ nesupranta naudojamų žodžių prasmės.
Kalba algoritmui tėra žaliava. Nesvarbu, ar kalba kinų, ar švedų.
Užtenka žodžių iš „Facebook“ puslapio.
Algoritmui žodžiai – tik žaliava.
Visgi algoritmo eilėraštis „žmogiškesnis“ už Gertrūdos Stein kurtą eilėraštį.
Nesvarbu, kad Gertrūda Stein yra žmogus.
Šįkart Turingo testą atlikome iš kito galo.
Gertrūda Stein, žmogus, sukūrė tokį eilėraštį,
kad jūs, žmonės, apsigavote ir palaikėte jos kūrybą kompiuterine.
Remiantis atvirkštine Turingo testo logika,
Gertrūda Stein buvo kompiuteris.
(Juokas.).
Kiek sumišote?
Nieko stebėtina.
Matėte, kad žmonės gali rašyti kaip žmonės.
Kompiuteriai gali dėlioti kaip kompiuteriai.
Kompiuteriai gali dėlioti kaip žmonės.
Galiausiai...
Sunku įsivaizduoti, bet...
Žmonės gali dėlioti kaip kompiuteriai.
Kokios galėtų būti mūsų išvados?
Kad Viljamas Bleikas lenkia Gertrūdą Stein savo žmogiškumu?
Kad Gertrūda Stein labiau kompiuterinė nei Viljamas Bleikas?
(Juokas.).
Keliu sau šiuos klausimus jau dveji metai, tačiau atsakymų į juos neturiu.
Bet norėčiau pasidalinti savo įžvalgomis apie mūsų santykį su technologijomis.
Pirma, pastebėjau, kad kažkodėl mes siejame poeziją su žmonėmis.
Klausdami, ar kompiuteriai sugeba kurti poeziją,
klausiame, ką reiškia būti žmogumi ir kur yra žmogiškumo ribos.
Klausiame, ką laikome žmonėmis.
Čia filosofiniai klausimai, o į juos žodžiais „taip“ ar „ne“ neatsakysi.
Čia ne Turingo testas.
Manau, kad Turingas tai žinojo,
o 1950 m. sukūrė savo testą kaip filosofinę provokaciją.
Antra, pastebėjau, kad atlikdami Turingo testą,
netikriname kompiuterių išmanumo.
Poeziją generuojantys algoritmai yra ganėtinai paprasti.
Jie buvo išrasti jau 6-ajame dešimtmetyje.
Turingo poezijos testu ieškome, ką reiškia būti žmogumi.
Savo išvadą parodžiau jums prieš tai.
Viljamas Bleikas žmogiškumu nurungia Gertrūdą Stein.
Tai nereiškia, kad jis buvo žmogiškesnis, o Gertrūda Stein labiau kompiuterinė.
Tiesiog žmogaus sąvoka nėra apibrėžta.
Žmogiškumas nėra kažkoks plikas, nekintantis faktas.
Buvimą žmogumi apsprendžia mūsų nuomonės, o šios nuomonės su laiku keičiasi.
Galiausiai, pastebėjau, kad kompiuteriai veikia tarsi veidrodžiai.
Kokius žmones jiems parodome – tokius gauname atgal.
Parodome Emilę Dikinson – gauname Emilę Dikinson.
Parodome Viljamą Bleiką – jį ir gauname.
Gertrūda Stein lygi Gertrūdai Stein.
Kompiuteris yra pats geriausias mūsų žmogiškumo idėjos atspindys.
Pastaruoju metu tikriausiai daug girdėjote apie dirbtinį intelektą.
Dažniausiai klausiama, ar įmanoma jį sukurti.
Ar galime sukurti protaujantį kompiuterį?
Ar galime sukurti kūrybingą kompiuterį?
Kitaip sakant, kompiuterį, panašų į žmogų.
Tačiau ką tik išsiaiškinome, kad žmogaus sąvoka nėra absoliuti.
Ši sąvoka tėra idėja, kuri nuolat kinta ir priklauso nuo daugybės dalykų.
Ateityje samprotaudami apie dirbtinį intelektą
neturėtume apsiriboti klausimu, ar įmanoma jį sukurti.
Turėtume taip pat pamąstyti, kokį žmogų norėtume jame matyti.
Čia turime kliautis filosofija, ne vien programine įranga.
Reikia, kad visa žmonija minutėlę apie tai susimąstytų.
Ačiū.
(Plojimai.).