Ideja o iskorenjivanju siromaštva je sjajan cilj.
Mislim da bi se svi u ovoj prostoriji složili.
Ono što me brine je, kada bogati političari
i harizmatične rok zvezde
koriste te reči,
sve to zvuči tako jednostavno.
Ja nemam gomilu novca danas
i nemam politiku koju bih da plasiram,
i nipošto nemam gitaru.
To ću prepustiti drugima.
Ali, ja imam ideju,
i ta ideja se zove "stanovanje za zdravlje".
"Stanovanje za zdravlje" se bavi siromašnim ljudima.
Deluje na mestima gde oni žive,
sa ciljem da se poboljša njihovo zdravlje.
Tokom prethodnih 28 godina,
ovaj težak, mukotrpan, prljav posao
radilo je bukvalno hiljade ljudi
širom Australije, a od skora i u inostranstvu,
i njihov rad je pokazao da optimalan dizajn
može da poboljša čak i najsiromašnija životna okruženja.
Može da poboljša zdravlje i može da utiče
na smanjenje, pa i na iskorenjivanje siromaštva.
Počeću tamo gde priča kreće, 1985. godine,
u centralnoj Australiji.
Čovek po imenu Jami Lester, domorodac,
vodio je zdravstvenu službu.
80% onoga čime su se bavili,
u smislu bolesti, bile su infektivne bolesti -
infektivne bolesti trećeg sveta, zemalja u razvoju,
izazvane lošim životnim okruženjem.
Jami je okupio tim u Alis Springsu.
Imao je lekara.
Imao je stručnjaka za zaštitu životne sredine.
I odabrao je tim lokalnih domorodaca, Aboridžina,
za rad na ovom projektu.
Jami nam je na tom prvom sastanku rekao da nema novca.
To je uvek dobar početak, bez novca.
Rekao je da imamo šest meseci.
I da pokreće projekat koji je na svom jeziku
nazvao "uwankara palyanku kanyintjaku",
što u prevodu znači "plan za zaustavljanje oboljevanja ljudi",
kratko i jasno.
To je bio naš zadatak.
Prvi korak: lekar je otišao
na oko šest meseci,
i radio je na onome što je postalo
devet zdravstvenih ciljeva kojima stremimo.
Posle šestomesečnog rada došao je u moju kancelariju
i predstavio mi tih devet reči na parčetu papira.
[9 principa zdravog života: kupanje, odeća, otpadne vode,
ishrana, prenaseljenost, životinje + prašina, temperatura, povrede]
I uopšte nisam bio impresioniran.
Velikim idejama su potrebne velike reči
i po mogućstvu, mnogo njih.
Ovo se nije uklapalo.
Ono što ja nisam video, i što vi ne vidite,
jeste da je sakupio hiljade stranica
lokalnih, nacionalnih i internacionalnih zdravstvenih istraživanja,
koje su dale jasnu sliku zašto su ovo
zdravstveni ciljevi.
Slike koje su nastale kasnije
su imale veoma jednostavnu osnovu.
Domoroci koji su nam bili šefovi
i stariji ljudi, bili su uglavnom nepismeni,
pa je priča morala biti u slikama
koje su predstavile ove ciljeve.
Radimo sa zajednicom,
ne govorimo šta će se dogoditi
na jeziku koji oni ne razumeju.
Imali smo ciljeve, i svaki od ovih ciljeva -
a neću ih sve preći -
u centar stavlja pojedinca i njegove zdravstvene probleme,
a onda ih povezuje
sa elementima fizičke sredine
koji su stvarno potrebni za održavanje dobrog zdravlja.
I najveći prioritet, vidite na ekranu,
je kupanje jednom dnevno, posebno dece.
Nadam se da sad većina vas misli:
"Molim? To zvuči jednostavno".
Postaviću vam jedno veoma lično pitanje.
Jutros, pre nego što ste došli,
ko je mogao da se okupa pod tušem?
Ne pitam da li ste se tuširali, jer sam previše kulturan.
To je to. (Smeh)
Okej. U redu.
Milsim da je u redu reći da je većina ljudi ovde
jutros mogla da se istušira.
Pitaću vas da još nešto uradite.
Želim da svi odaberete jednu od kuća,
jednu od 25 kuća koje vidite na ekranu.
Želim da odaberete jednu i vidite
poziciju te kuće
i zapamtite je.
Jeste li svi odabrali kuću? Zamoliću vas
da živite tamo nekoliko meseci, pa budite sigurni da je to ta.
To je severozapad Zapadne Australije, veoma prijatno mesto.
Okej. Hajde da vidimo da li tuš u toj kući radi.
Čujem i "uh" i "aah"
Ako je štrikliran zeleno, vaš tuš radi.
Vi i vaša deca ste dobro.
Ako je precrtano crvenim,
a pogledao sam pažljivo po prostoriji,
na ovu grupu to neće mnogo uticati.
Zašto? Zato što ste svi previše stari.
I znam da će neki od vas da se zapanje,
ali, jeste.
A pre nego što se uvredite i odete,
moram reći da u ovom slučaju, biti star
znači da su gotovo svi u ovoj prostoriji, čini mi se,
stariji od pet godina.
Mi se stvarno brinemo za decu mlađu od pet godina.
A zašto? Kupanje čini odbranu od raznih vrsta parazita,
čestih infektivnih bolesti očiju, ušiju,
pluća i kože,
koje, ako se jave u prvih pet godina života,
trajno oštećuju ove organe.
Ostavljaju tragove do kraja života.
To znači da do svoje pete godine
izgubite vid do kraja života.
Ne možete da čujete kako treba do kraja života.
Ne možete ni da dišete dobro. Izgubili ste trećinu
kapaciteta pluća do pete godine.
I čak i infekcija kože, koja se ranije nije smatrala
velikim problemom,
blaga infekcija kože do pete godine
znatno povećava šanse za bubrežnu insuficijenciju,
zahtevajući dijalizu do 40. godine života.
Ovo je veliki problem, tako da su zelene i crvene oznake na ekranu
zapravo veoma bitne za malu decu.
Te oznake predstavljaju 7.800 kuća
koje smo obišli širom Australije,
ovo je proporcija.
Ono što vidite na ekranu - 35% ovih
ne tako znamenitih kuća, u kojima živi 50.000 domorodaca,
35% ih ima ispravan tuš.
10% domova od tih 7.800 kuća
ima bezbedne električne instalacije,
a 58% tih kuća
ima funkcionalan toalet.
Ovo je zaključeno na osnovu jednostavnog, standardnog testa:
u slučaju tuša, da li ima toplu i hladnu vodu,
dve slavine koje rade,
bateriju za tuš da možete oprati kosu
ili telo, i odvod za vodu?
Ne mora biti dobrog dizajna, lep ili elegantan,
samo da je u funkciji.
I isti test za električne instalacije i toalet.
Projekti "Stanovanje za zdravlje" se ne bave samo pronalaženjem nedostataka.
Oni se zapravo bave poboljšavanjem kuća.
Prvi dan svakog projekta započinjemo - naučili smo
da ne obećavamo i ne pravimo izveštaje.
Dolazimo ujutru sa alatima, gomilom opreme,
zanatlijama, i prvi dan obučavamo lokalni tim
da započne posao.
Do uveče, prvog dana, nekoliko kuća
u toj zajednici su bolje
nego što su bile ujutru.
Taj posao se nastavlja šest do dvanaest meseci,
dok se sve kuće ne poboljšaju
i dok ne potrošimo naš budžet od 7.500
dolara po kući.
To je naš prosečan budžet.
Posle šest meseci do godinu dana, ponovo testiramo svaku kuću.
Lako je potrošiti novac.
Veoma je teško poboljšati funkcionalnost
svih tih delova kuće,
a za celu kuću, devet uslova zdravog života,
testiramo, proveravamo i popravljamo 250 delova u svakoj kući.
I ovo su rezultati
koje možemo da dobijemo sa naših 7.500 dolara.
Možemo da dobijemo do 86% ispravnih tuševa,
možemo da dobijemo do 77% ispravnih električnih sistema,
i možemo da dobijemo do 90% ispravnih toaleta,
u tih 7.500 kuća.
Hvala. (Aplauz)
Timovi rade sjajan posao i to je njihov rad.
Mislim da postoji jedno očigledno pitanje
za koje se nadam da imate na umu.
Zašto moramo da radimo sve ovo?
Zašto su kuće u tako lošem stanju?
70% problema koje rešavamo
nastaje zbog neodržavanja,
to su problemi koji se javljaju u svim našim kućama.
Stvari postanu dotrajale.
Trebalo je da ih srede državne ili lokalne vlasti.
Ako se ne srede, kuća ne funkcioniše.
21% stvari koje popravljamo
su posledica loše konstrukcije,
bukvalno postavljene naopačke i u pogrešnom smeru.
Ne rade. Moramo da ih popravimo.
I ako ste živeli u Australiji u prethodnih 30 godina,
poslednji uzrok - čućete uvek
da domoroci uništavaju kuće.
To je jedan od gotovo najjačih argumenata,
za koje ja nikad nisam video dokaz,
koji se stalno ističe kao problem sa domorodačkim domaćinstvima.
No, samo 9% sredstava se troši na oštećenja,
stvari koje su loše upotrebljavane ili zloupotrebljavane.
Mi insistiramo na tome da ljudi koji žive u kući
uopšte nisu problem.
I idemo i dalje od ove tvrdnje.
Ljudi koji žive u kući su zapravo
značajan deo rešenja.
75% nacionalnog tima u Australiji,
trenutno preko 75%,
su ustvari domoroci, stanovnici
iz zajednica u kojima radimo.
Oni obavljaju sve delove posla.
(Aplauz)
2010, na primer, bilo ih je 831,
širom Australije i Tores Strejt ostrva,
u svim državama, koji su radili na poboljšanju kuća
u kojima su živeli sa svojim porodicama,
i to je veoma važna stvar.
Naš rad se oduvek fokusirao na zdravlje. To je ključ.
Infektivna bolest zemalja u razvoju, trahom, izaziva slepilo.
To je bolest zemalja u razvoju,
a ipak, slika koju iza vidite
deo je domorodačke zajednice kasnih '90-ih,
gde je kod 95% dece školskog uzrasta aktivan trahom
u očima izazivao oštećenje.
Okej, šta da radimo?
Prvo osposobljavamo tuševe.
Zašto? Zato što to spira parazite.
Objekte za pranje takođe postavljamo u škole,
tako da deca mogu da se umivaju više puta dnevno.
Ispiramo infekciju.
Drugo, očni lekari kažu da prašina oštećuje oko
i brzo unosi parazite.
Šta onda radimo?
Pozovemo doktora za prašinu, a ta osoba stvarno postoji.
Jedna rudarska kompanija nam ga je pozajmila.
On kontroliše prašinu na teritorijama rudarske kompanije,
došao je i za jedan dan je našao
da većina prašine u ovoj zajednici bude
na oko metar od zemlje, to je prašina koju nanosi vetar,
pa je predložio da se naprave nasipi, da zadrže prašinu
pre nego što stigne do kuće
i pogodi oči dece.
Iskoristili smo nasipe zemlje da zaustavimo prašinu.
Jesmo. Dao nam je uređaje za kontrolu prašine,
testirali smo, uspeli smo da smanjimo prašinu.
Onda smo želeli da se generalno otarasimo parazita.
I kako smo to uradili?
Pa, pozvali smo doktora za muve,
i da, postoji doktor za muve.
Kako je naš prijatelj domorodac rekao:
"Vi, beli ljudi, morate više da izlazite."
(Smeh)
I doktor za muve je vrlo brzo utvrdio
da postoji samo jedna muva koja prenosi infekciju.
Dao je školarcima u ovoj zajednici
predivne hvataljke za muve koje vidite iznad na ekranu.
Mogli su da hvataju muve i šalju ih njemu u Pert.
Kada su paraziti iskorenjeni, poslao im je
nazad poštom balegare.
Balegari su jeli izmet kamila,
a muve su umirale zbog nedostatka hrane,
i trahom se smanjio.
I tokom godina, trahom se smanjio
drastično na ovom mestu i ostao nizak.
Promenili smo sredinu, nismo samo lečili oči.
I na kraju, dobiju se zdrave oči.
Svi ovi mali uspesi u boljem zdravlju,
i mali delovi slagalice prave veliku razliku.
Ministarstvo zdravlja Novog Južnog Velsa,
ta radikalna organizacija,
je tokom tri godine radila nezavisna istraživanja,
da sagleda naš desetogodišnji rad
na ovim projektima u Novom Južnom Velsu.
Pronašli su smanjenje od 40%
u prijemu bolesnih u bolnice,
koje se moglo pripisati lošem okruženju.
Smanjenje od 40%.
(Aplauz)
Da bih vam pokazao da se principi koje smo koristili
u Australiji, mogu primeniti i na drugim mestima,
vodim vas na jedno drugo mesto, a to je Nepal,
prelepo mesto za posetiti.
Malo selo od 600 ljudi nas je zamolilo
da dođemo i napravimo toalete tamo gde ih nije bilo.
Zdravlje je bilo na lošem nivou.
Otišli smo tamo bez velikog plana, bez velikih obećanja
značajnog programa, samo sa ponudom da napravimo
dva toaleta za dve porodice.
Tokom dizajniranja prvog toaleta
otišao sam na ručak, porodica me je pozvala
u svoju glavnu sobu u kući.
Bila je ispunjena dimom.
Ljudi su kuvali na jedini izvor ogreva, sveže drvo.
Dim koji to drvo pravi je zagušujuć,
i u zatvorenoj kući, prosto ne možete da dišete.
Kasnije smo saznali da su u ovom regionu glavni uzrok
oboljenja i smrti bila oboljenja disajnih organa.
Tako smo odjednom imali dva problema.
Došli smo tamo da bismo videli toalete
i uklonimo ljudske otpatke sa zemljišta. To je u redu.
Ali, niotkuda se pojavio i drugi problem.
Kako zapravo obuzdati dim?
Dakle, to su dva problema,
a dizajn bi trebalo da nam reši više od jedne stvari.
Rešenje: uzeti ljudski otpad, uzeti životinjski otpad
napuniti komoru i od izduvnih gasova,
nastaje metan.
Ovaj gas pruža energiju za do četiri sata kuvanja dnevno -
čisto, bez dima i besplatno za celu familiju.
(Aplauz)
Pitam vas, da li je ovo iskorenjivanje siromaštva?
A odgovor tima koji radi u Nepalu
trenutno bi rekao da ne budemo smešni,
jer treba da izgrade još tri miliona toaleta
pre nego što bi se uopšte išta moglo pričati o tome.
Ni ja ne mislim drugačije.
Ali, upravo sada dok ovde sedimo,
preko 100 toaleta se gradi
u tom i nekoliko obližnjih sela.
Više od 1.000 ljudi ih koriste.
Jami Lama, on je dečak.
Ima mnogo blažu stomačnu infekciju
od kada ima toalet,
i na zemlji više nema ljudskog izmeta.
Kadži Maja je majka, i ponosna je.
Verovatno sada kuva ručak za svoju porodicu
uz pomoć biogasa, goriva bez dima.
Njena pluća su zdravija i biće još bolja
vremenom, jer neće kuvati udišući dim.
Surija iznosi otpad iz komore za biogas
kada se gas iskoristi i njime posipa njive.
Utrostručio je svoj prinos,
ima više hrane za svoju porodicu i više novca.
I na kraju Bišnu,
vođa tima, sada razume
da ne samo da smo izgradili toalete,
već smo napravili i tim,
i to tim koji sada radi u dva sela
gde obučavaju naredna dva sela
kako bi širili posao.
A ovo je, po mom mišljenju, ključno.
(Aplauz)
Ljudi nisu problem.
Nikada to nismo iskusili.
Problem je loše životno okruženje,
loše kuće i paraziti koji štete ljudima.
Ništa od ovog nije geografski ograničeno,
ili određeno bojom kože ili religijom. Ništa.
Najčešća veza naših dosadašnjih poslova
je jedna stvar, a to je siromaštvo.
Nelson Mendela je rekao, sredinom 2000-ih,
ne tako daleko odavde, rekao je da
kao i ropstvo i aparthejd: "Siromaštvo nije prirodno.
Stvorio ga je čovek i može se prevazići i iskoreniti
delovanjem čovečanstva."
Želeo bih da završim rečima da su dela
hiljada običnih ljudskih bića
koja rade, po mom mišljenju, izvanredan posao,
zapravo poboljšala zdravlje,
i, možda samo u maloj meri, smanjila siromaštvo.
Hvala vam mnogo na vremenu koje ste izdvojili.
(Aplauz)