בחודש שעבר האנציקלופדיה בריטניקה הודיעה
שהיא מפסיקה את הפעילות
אחרי 244 שנים, וזה עשה אותי נוסטלגי
כי אני זוכר ששיחקתי משחק עם האנציקלופדיה העצומה בספריה הציבורית
כשעוד הייתי ילד,
אולי בן 12.
ותהיתי אם אני יכול לעדכן את המשחק,
לא רק לכלים מודרניים,
אלא גם ל"אני" המודרני.
אז ניסיתי
הלכתי לאנציקלופדיה מכוונת,
ויקיפדיה, ונכנסתי לערך "כדור הארץ".
מותר להתחיל בכל מקום, הפעם בחרתי בכדור הארץ.
החוק הראשון של המשחק הוא די פשוט
אתם פשוט צריך לקרוא את המאמר
עד שתמצאו משהו שאתם לא יודעים,
ועדיף משהו שאפילו אבא שלכם לא יודע.
ובמקרה הזה, מהר מצאתי את זה:
הנקודה הרחוקה ביותר ממרכז כדור הארץ
היא לא הפסגה של הר האוורסט, כמו שאולי חשבתי,
היא הפסגה של ההר הזה: הר צ'ימבורסו באקוואדור.
כדור הארץ מסתובב כמובן, כשהוא סובב סביב השמש,
כדוה"א בולט קצת סביב המרכז,
כמו כמה מאנשיו.
ואפילו שהר צ'ימבורסו הוא לא ההר הכי גבוה באנדים,
הוא רחוק מעלה אחת מקו המשווה,
הוא יושב על הבליטה, כך שהפסגה של צ'ימבורסו
היא הנקודה על כדוה"א שהכי רחוקה מהמרכז של כדוה"א.
וממש כיף להגיד את שמו.
אז מיד החלטתי,
זה הולך להיות השם של המשחק,
או הקריאה החדשה שלי.
אתם יכולים להשתמש בזה ב-TED.
צ'ימבורסו, נכון?
זה כמו ש"וואלה" ו-"בינגו" עשו ילד.
לא ידעתי את זה;
זה די מגניב.
צ'ימבורסו!
החוק הבא של המשחק הוא גם די פשוט.
אתם רק צריכים למצוא מושג נוסף ולחפש אותו.
בימים עברו, זה אמר שצריך למצוא את הכרך
ולסרוק אותו אלפבתית,
אולי לסטות למקום אחר,
זה היה כיף.
היום יש מאות קישורים לבחור מהם.
אני יכול ממש ללכת לכל מקום בעולם,
אני חושב שכיוון שכבר הייתי באקוואדור,
פשוט החלטתי ללחוץ על המילה "טרופי".
זה לקח אותי לרצועה הטרופית הלחה והחמה
שמקיפה את כדור הארץ.
זה חוג הסרטן בצפון
וחוג הגדי בדרום,
את זה כבר ידעתי,
אבל הופתעתי לגלות את העובדה הקטנה הזו:
אלו לא קווים קרטוגרפיים,
כמו קווי רוחב או גבולות בין מדינות,
הם תופעה אסטרונומית הנוצרת מהנטיה של כדוה"א,
והם משתנים.
הם זזים; עולים למעלה, ויורדים למטה.
למעשה, במשך שנים חוג הסרטן וחוג הגדי
נודדים בעקביות לכיוון קו המשווה
בקצב של בערך 15 מטרים לשנה,
ואף אחד לא סיפר לי את זה.
לא ידעתי את זה.
צ'ימבורסו!
אז כדי להמשיך את המשחק, אני צריך למצוא עוד מושג ולחפש אותו.
בגלל שאני כבר באזור הטרופי, בחרתי ב"יער גשם טרופי".
מפורסם בשל המגוון שלו, המגוון האנושי.
יש עדיין עשרות רבות של שבטים שלא נוצר איתם קשר על הכוכב הזה.
הם בכל רחבי העולם, אבל כמעט כולם חיים ביערות גשם טרופיים.
זה המקום היחיד שאפשר ללכת אליו היום בלי שישלחו לכם "הצעת חברות"
הקישור שלחצתי עליו כאן היה אקזוטי בהתחלה ומסתורי לחלוטין ממש בסוף.
הוא הזכיר נמרים, חוטמנים אדומים, צפרדעי חץ ארסיות וחנקי שריר הכווץ ואז
קשי-כנפיים,
מסתבר שזה חיפושיות.
לחצתי על זה בכוונה,
אבל אם איכשהו הייתי מגיע לכאן בטעות,
זה מזכיר לי, עבור הלהקה, ראה "החיפושיות",
עבור המכונית ראה "חיפושית וולקסוואגן",
אבל אני פה בשביל החיפושית חיפושית.
זו היא הסדרה הכי מצליחה על הכוכב בגדול.
משהו בין 20 ו-25 אחוז מכל צורות החיים על הכוכב,
כולל צמחים, הן חיפושיות.
זה אומר שבפעם הבאה שאתם במכולת,
תעיפו מבט על ארבעת האנשים שלפניכם בתור.
סטטיסטית, אחד מכם הוא חיפושית.
ואם זה אתם, אתם מותאמים בצורה מדהימה.
יש חיפושיות אוכלות נבלות שמנקרות את העור והבשר מעצמות במוזיאונים,
יש חיפושיות טורפות, שתוקפות חרקים אחרים
ועדיין נראות לנו די חמודות.
יש חיפושיות שמגלגלות כדורים קטנים של גללים
על פני מרחקים עצומים במדבר כדי להאכיל את הצאצאים שלהן.
זה הזכיר למצרים העתיקים את האל שלהם "קאפרי",
שמעלה מחדש את כדור השמש כל בוקר,
וככה החרפושית מגלגלת הגללים
הפכה לחרפושית המקודשת על שריון החזה של הפרעה תות ענח' אמון.
לחיפושיות, נזכרתי, יש את את החיזור הכי רומנטי בממלכת החיות.
גחליליות (באנגלית: "זבובי אש") אינן זבובים, גחליליות הם חיפושיות.
גחליליות הן קשי-כנפיים, וקשי-כנפיים מתקשרים בעוד צורות.
כמו הקישור הבא שלי:
השפה הכימית של פרומונים.
הדף עבור פרומונים הפנה אותי לוידאו של קיפודי ים עושים סקס.
כן.
(צחוק)
והקישור לאפרודיזיאק.
זה משהו שמגביר את התשוקה המינית,
אפשרי ששוקולד.
יש תרכובת בשוקולד שנקראת פנתילאמין
שיכולה להיות אפרודיזיאק.
אבל כמו שהמאמר מזכיר,
בגלל פירוק האנזימים,
זה לא סביר שפנתילאמין יגיע למוח אם הוא נצרך אוראלית.
אז אלו מכם שרק אוכלים את השוקולד, אולי תיאלצו לעשות ניסויים.
הקישור שלחצתי עליו פה,
"קסם סימפטתי", בעיקר בגלל שאני מבין את המשמעות של שתי המילים האלו.
אבל לא כשהן ביחד ככה.
אני אוהב סימפתיה. אני אוהב קסם.
אז כשלחצתי על "קסם סימפטתי",
קיבלתי קסם סימפטתי ובובות וודו.
זה הילד שבי ששוב מתמזל מזלו.
קסם סימפטתי הוא חיקוי.
אם אתה מחקה משהו, אולי יש לך השפעה עליו.
זה הרעיון מאחורי בובות וודו, ואולי גם ציורי מערות.
הקישור לציורי מערות לוקח אותי לכמה מיצירות האמנות העתיקות ביותר של המין האנושי.
הייתי שמח לראות את "גוגל מפות" בתוך כמה מהמערות האלה.
יש לנו יצירות אמנות בנות עשרות אלפי שנים.
נושאים נפוצים מסביב לכדור כוללים חיות בר גדולות וציורים של ידיים אנושיות,
בדרך כלל היד השמאלית.
יד ימין דומיננטית בשבט שלנו כבר אלפי שנים,
אז למרות שאני לא יודע למה אדם מתקופת האבן יצייר את היד שלו
או ינשוף צבע עליה עם צינור,
אני יכול בקלות לדמיין איך הוא עשה את זה.
ואני באמת חושב שזה לא כל כך שונה מהיד הדומיננטית הקטנה של הסמן שלנו
שם שאני עומד להשתמש בוא כדי ללחוץ על המושג "יד",
להגיע לדף עבור "יד", שם מצאתי את פיסת הטריויה הכי כיפית ואולי מביכה
שמצאתי מזה הרבה זמן. והיא פשוט זו:
גב כף היד נקרא באופן רשמי "אופיסתנאר".
וזה מביך כי עד עכשיו,
כל פעם שאמרתי "אני מכיר את זה כמו את כף ידי",
ובעצם אמרתי "אני מכיר את זה לגמרי,
אני פשוט לא יודע שלגב של זה יש שם", נכון?
והקישור שלחצתי עליו פה,
ובכן, ללמורים, קופים ושימפנזים יש את האופיסתנאר הקטן,
לחצתי על שימפנזה, וקיבלתי את החיה הקרובה לנו ביותר מבחינה גנטית.
שימפנזה מצוי, שהשם שנתנו לו בלועזית אומר "שוכן מערות".
הוא לא.
הוא חי ביערות גשם וסוואנות.
פשוט אנחנו תמיד חושבים על הבחור הזה כמשתרך מאחורינו,
אבולוציונית או איכשהו מתגנב מאחורינו,
ובמקרים מסויימים, הוא מגיע למקומות לפנינו.
כמו הקישור הבא שלי, הכל כך מפתה, "האם" האסטרושימפנזה.
לחצתי עליו, ובאמת חשבתי שהוא יביא אותי למעגל שלם פעמיים, למעשה.
הוא נולד בקמרון,
שנמצאת בדיוק באמצע המפה הטרופית שלי,
ובאופן ספציפי השלד שלו התגלגל למוזיאון הסמית'סוני ונוקה לחלוטין על ידי חיפושיות.
בין שני ציוני הדרך האלו בחייו של "האם",
הוא טס לחלל.
הוא חווה חוסר משקל וכניסה מחדש
חודשים לפני בן האדם הראשון שעשה את זה,
הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין.
כשלחצתי על הדף של יורי גגארין,
קיבלתי את הבחור הזה, שהיה נמוך באופן מפתיע,
אבל גבוה בגבורתו.
ההערכות הגבוהות, ההערכות הסובייטיות, מעריכות שהוא היה בגובה 1.65 מטרים,
זה פחות מחמישה וחצי רגל לכל היותר,
אולי בגלל שהוא סבל מתת-תזונה בתור ילד.
גרמנים כבשו את רוסיה.
קצין נאצי השתלט על בית גגארין,
והוא ומשפחתו בנו וגרו בבקתה מבוץ.
שנים אחר כך, הילד מבקתת הבוץ הצפופה הזו
יגדל להיות הגבר בקפסולה הצפופה הזו
בקצה של טיל
שהתנדב להיות משוגר לחלל החיצון,
הראשון מבין כולנו שבאמת פיסית עזב את הכוכב.
והוא לא רק עזב אותו,
הוא הקיף אותו פעם אחת.
חמישים שנים לאחר מכן, כמחווה,
תחנת החלל הבין-לאומית, שעדיין שם למעלה הלילה,
סינכרנה את מסלולה עם המסלול של גגארין,
בדיוק באותו זמן של היום,
וצילמה את זה,
אז אתם יכולים להתחבר לאינטרנט ולראות יותר מ-100 דקות
של מה שבטח היתה חוויה מהפנטת,
יכול להיות שבודדת,
האדם הראשון שאי פעם ראה דבר כזה.
ואז כששבעתם מזה,
אתם יכולים ללחוץ על קישור אחד נוסף.
אתם יכולים לחזור לכדור הארץ.
אתם חוזרים למקום בו התחלתם.
אתם יכולים לסיים את המשחק.
אתם רק צריכים למצוא עוד עובדה אחת שלא ידעתם.
ואני, אני מהר מצאתי את זו:
לכדור הארץ יש סיבולת של בערך 0.17 אחוז מספרת ההתייחסות,
שזה פחות מ-0.22 אחוז המותרים עבור כדורי ביליארד.
זה מסוג העובדות שהייתי אוהב כילד.
מצאתי את זה בעצמי.
יש בזה קצת מתמטיקה שאני יכול לחשב.
אני די בטוח שאבא שלי לא יודע את זה.
המשמעות של זה היא שאם תוכלו לכווץ את כדוה"א לגודל של כדור ביליארד,
אם הייתם יכולים לקחת את כוכב ארץ, עם כל ההרים והמערות,
ויערות הגשם, האסטרונאוטים והשבטים המבודדים והשימפנזות, בובות וודו,
גחליליות, שוקולד, יצורים ימיים שעושים אהבה במעמקי הים הכחול,
פשוט תכווצו את זה לגודל של כדור ביליארד,
זה יהיה חלק כמו כדור ביליארד,
כפי הנראה כדור ביליארד עם בליטה קטנה סביב המרכז.
זה די מגניב.
לא ידעתי את זה.
צ'ימבורסו!
תודה לכם.
(מחאות כפיים)