Oamenii au examinat cometele timp de mii de ani
când traiectoria lor le-a adus la o distanță vizibilă de Pământ.
Apărând de-a lungul arhivelor istorice,
aceste lumini misterioase care se iveau de nicăieri
și dispăreau la scurt timp
au fost considerate a fi semn rău, de război și foamete,
sau de blestem.
Dar cercetări recente au arătat că aceste comete
ar putea avea o legătură mai profundă cu omenirea
și prezența noastră pe pământ
decât au sugerat oricare din explicațiile mitice în trecut.
Când vă gândiți la Sistemul Solar, vă imaginați probabil cele 9,
pardon - 8 planete orbitând în jurul Soarelui.
Dar dincolo de Neptun, departe de inima Soarelui,
există un inel format din bucăți de gheață
de la mărimea unor bile la cea a unor mici planete.
Și la mii de ani distanță în afara Sistemului nostru Solar
se află un nor sferic alcătuit din mici fragmente și gaze.
Multe dintre aceste aglomerări de praf de stele sunt resturi ale formării
Sistemului Solar acum 4,6 miliarde de ani,
iar cele mai depărtate pot aparține chiar unui sistem vecin.
Însă uneori atracția gravitațională a planetelor sau stelelor
le atrage către Soarele nostru
pornind într-o călătorie ce poate dura până la câteva milioane de ani.
În timp ce corpul înghețat călătorește mai departe în Sistemul Solar,
Soarele ajunge de la o scânteie depărtată la un infern,
topind gheața pentru prima oară în miliarde de ani.
Gazul și vaporii ejectează praf în spațiu,
formând un nor strălucitor în jur, numit coamă,
care poate crește mai mare decât însuși Soarele.
Între timp, emisiile puternice de particule de energie mare
constant emanate de Soare, cunoscute ca „vântul solar",
proiectează particulele departe de miezul cometei,
formând o coadă de corpuri plutitoare lungă de câteva milioane de mile.
Gheața, gazul și praful reflectă lumina și strălucesc puternic.
O cometă ia naștere, orbitând acum în jurul Soarelui împreună cu alte corpuri
din Sistemul nostru Solar.
Dar în timp ce cometa călătorește prin Sistemul Solar,
vântul solar descompune și recompune moleculele în diverși compuși.
Printre compușii chimici descoperiți
în pietrișul de la un meteorit dezintegrat deasupra Canadei de Nord,
sau în mostrele adunate de o sondă spațială din coada unei comete,
s-au găsit compuși importanți ca aminoacizii.
Combinându-se pentru a forma proteine, conform instrucțiunilor din ADN,
acestea sunt elementele principale ale unei celule,
de la bacterii până la balenele albastre.
Dacă cometele vin de unde aceste surse ale vieții s-au format prima oară,
atunci ele reprezintă sursa primară de viață pe Pământ,
și poate la fel se întâmplă și în alte locuri în care au ajuns.
Știm că există planete orbitând mai toate stelele,
una la cinci stele având o planetă similară Terrei
ca dimensiune și temperatură.
Dacă planetele asemănătoare Terrei
și moleculele găsite în ADN nu sunt anomalii,
am putea fi doar un exemplu a ceea ce se poate crea
când o planetă cu condițiile propice e însămânțată cu molecule organice
de o cometă în trecere.
Așadar, departe de a fi o prevestire a morții,
cometa care a adus prima oară aminoacizi pe Terra
ar fi putut să fie o prevestire a vieții,
o profeție a unui viitor îndepărtat în care ființe născute din praf de stele
urmau să se întoarcă în spațiu ca să descopere misterul apariției lor.