Îmi spun Eva.
Nu mi-au dat niciodată un nume de familie,
a fost doar primul caz de furt de identitate.
Știu ce-ați auzit despre mine:
c-am fost sculptată din coasta unui bărbat după niște gânduri ulterioare,
dar nu vă lăsați induși în eroare.
Mi-au ars bibliotecile până-n temelii și s-au străduit să-mi ardă memoria,
dar eu îmi amintesc perfect
dulcea Ei răsuflare în ceafă
când m-a adus la viață.
Mi-a spus că sunt prima din această specie nouă
cu care face experimentul acesta.
N-a fost vorba de nicio stăpânire,
dar m-a învățat câte ceva din armonia cu Doamna Gaia
și mi-a spus să-i întrupez frumusețea, așa că am pășit mândră,
cu șolduri late și greutate în plus ca să-mi hrănesc copiii ce-i voi purta,
iar pe măsură ce creșteau
i-am învățat:
pe cel tânăr, mic, slab, plăpând, i-am învățat multe.
Au venit la coroana mea întrebându-mă cum să-și conducă națiunile:
Aristotel, Platon, Socrate au cunoașterea suptă din pieptul meu suplu.
N-am știut că atunci când m-am întors cu spatele
vor biciui sclavii în corăbii și vor crea această Biblie
în care mă învinuiesc pentru excomunicarea din Grădina Raiului,
dar nu m-a ademenit niciun șarpe să plec de pe Tărâmul Făgăduinței.
Sunt convinsă că au fost armele voastre, lanțurile și agresiunea.
Oare fructele sau comerțul cu sclavi au închis porțile raiului?
Această biblie care-mi spune că nașterea e un blestem al cărei cauză sunt eu.
Să-mi fie cu iertare,
iertați-mă că mi-am rupt spatele purtându-vă copiii,
dar dacă îndrăzniți să mă întrebați, voi sunteți blestemul.
Mi s-a spus ispititoare,
dar voi m-ați despuiat de haine, mi-ați spus târfă și m-ați îngenuncheat
până am aflat exact gustul fructului interzis,
iar abuzurile au continuat și după Lincoln,
deghizate în mass-media îmbrăcându-mă în pantaloni scurți răscroiți
spunându-mi cum să-mi legăn șoldurile în ritmul strămoșilor linșați
pentru că amintește rasiștilor de vremuri mai bune.
Nu mă privesc în ochi niciodată
pentru că vor ca eu să uit că-i am
ca să pot ignora planificarea familială
care înțesează cartierele negrilor cu reclame,
făcând-o ademenitoare ca un cuptor pentru Hitler.
Am așteptat ca ONU s-o eticheteze ca genocid,
dar am întâlnit doar guvernanți
punând cocaină în trupul fiului meu până ajunge dependent, închis sau mort.
Știu de ce o fac.
Văd în mine imaginea ei și le e teamă de puterea mea.
M-au vândut ca pe o marfă ca să uit cât valorez,
dar trebuia mai întâi să-mi fi spart oglinzile.
Credeați că n-o să văd?
Sunt întruchiparea frumuseții aurului.
Piele neagră, frumoasă ca a galaxiilor ce mi le-au furat din bibliotecă,
dar nu și din privire.
Păstrați-vă picturile idealiste cu mine,
dar nu-mi veți albi pielea și nu-mi veți întinde părul.
Interziceți ritmul tobelor strămoșești,
dar nu-mi veți amuți limbajul dansului generos.
Nu-mi voi pierde obiceiurile, lupta, focul.
Păstrați-vă fluierăturile admirative pentru că eu nu mă joc cu șobolani.
Mie să-mi spuneți...
(Ovații)
Mie să-mi spuneți Zeiță
sau nu-mi vorbiți deloc.
(Ovații)
(Aplauze)