Ecosistemele diversificate și prospere ale planetei noastre
pot părea a fi structuri permanente, dar sunt de fapt vulnerabile la colaps.
Junglele se pot transforma în deșerturi
și recifele pot deveni stânci lipsite de viață
chiar și în lipsa catastrofelor
precum erupția vulcanilor sau căderea asteroizilor.
Ce face un ecosistem puternic și pe un altul slab în fața schimbării?
Răspunsul, în mare parte, e biodiversitatea.
Biodiversitatea e alcătuită din trei caracteristici interconectate:
diversitatea ecosistemului,
a speciilor
și cea genetică.
Cu cât acestea sunt mai interconectate,
cu atât mai densă și mai rezistentă devine țesătura.
Să luăm, de exemplu, pădurea tropicală amazoniană,
una dintre cele mai biodiversificate regiuni de pe Pământ
datorită ecosistemelor sale complexe,
a combinației imense de specii
și a varietății genetice din cadrul acelor specii.
Aici avem liane încâlcite
care urcă de pe solul pădurii spre boltă,
împletindu-se cu vârfurile copacilor
și dezvoltând tulpini lemnoase groase care susțin acești copaci falnici.
Ajutați de liane, copacii furnizează semințe, fructe și frunze
erbivorilor precum tapirul sau agutiul
care împrăștie semințele prin pădure pentru a putea crește.
Resturile sunt consumate de milioanele de insecte
care descompun și reciclează nutrienți pentru a crea un sol bogat.
Pădurea tropicală e un sistem uriaș, abundent în sisteme mai mici, ca acesta,
fiecare cuprinzând specii interconectate.
Fiecare legătură furnizează stabilitate celei ce urmează,
întărind țesătura biodiversității.
Țesătura e mai departe consolidată
de diversitatea genetică din cadrul speciilor individuale
care le permite să facă față schimbărilor.
Speciile lipsite de diversitate genetică din cauza izolării sau a populației reduse
sunt mult mai vulnerabile la fluctuații cauzate de schimbări climatice,
boli sau fragmentarea habitatelor.
De fiecare dată când o specie dispare din cauza fondului genetic slăbit,
un nod este desfăcut și părțile plasei se dezintegrează.
Așadar, ce s-ar întâmpla dacă am înlătura o specie din pădurea tropicală?
S-ar destrăma sistemul?
Probabil că nu.
Volumul speciilor, diversitatea lor genetică
și complexitatea ecosistemelor
formează în această pădure o biodiversitate atât de bogată
încât dispariția unei specii din țesătură nu o va face să se desfacă.
Pădurea poate rezista și poate să-și revină în urma schimbării.
Dar nu e un lucru universal valabil.
În unele medii, înlăturarea unui singur element important
poate compromite întregul sistem.
De exemplu, reciful de corali.
Multe organisme dintr-un recif depind de corali.
Ei furnizează microhabitate esențiale, adăpost și medii de reproducere
pentru mii de specii de pești, crustacee și moluște.
Coralii leagă și relații interdependente cu ciupercile și bacteriile.
Coralul în sine este un gherghef
care permite plasei încurcate a biodiversității să fie țesute.
Astfel, coralul e un organism fundamental
de care mulți alții depind pentru a supraviețui.
Dar ce se întâmplă când practicile distructive de pescuit,
poluarea și acidificarea oceanelor
șubrezesc coralii sau chiar îi distrug?
Exact ceea ce gândiți.
Dispariția acestei specii cheie îi afectează și pe cei dependenți de ea,
amenințând întreaga structură a recifului.
Ecosistemul, speciile și diversitatea genetică
alcătuiesc țesătura încurcată și complexă a biodiversității,
care este vitală supraviețuirii organismelor pe Pământ.
Și noi oamenii suntem integrați în această biodiversitate.
Când doar câteva fire se pierd,
bunăstarea noastră este amenințată.
Dacă tăiem prea multe verigi, riscăm desfacerea întregii țesături.
Viitorul e imprevizibil,
dar biodiversitatea ne poate oferi o poliță de asigurare.
Propria plasă de siguranță a Pământului pentru a proteja supraviețuirea noastră.