Când ne gândim la jocuri, există tot felul de lucruri.
Poate că unele vă deranjează, sau poate mereu căutaţi altele noi.
Sau ai stat să te joci până târziu.
Toate aceste lucruri mi se întmplă mie.
Dar de multe ori, când ne gândim la jocuri, ne gândim la lucruri de genul ăsta:
jocuri cu un singur jucător,
pe care le numim jocuri AAA,
sau poate te interesează jocuri pe Facebook.
Aceasta este unul dintre jocurile pe care l-am făcut împreună cu un coleg.
Poate te joci jocuri pe Facebook, și asta e ceea ce facem chiar acum.
E o variantă mai simplă a unui joc pe Facebook.
Poate te gandești la jocuri de societate, tragic plictisitoare,
care ne ţin ostatici de Ziua Recunoştinţei.
Acesta ar fi unul dintre acele jocuri tragic plictisitoare
pe care vi le-aţi puteți imagina.
Sau poate ești în camera de zi,
joc la Wii cu copiii, sau ceva de genul asta.
Există o serie întreagă de jocuri,
şi cam asta este la ceea ce m-am gândit.
Îmi câștig viaţa creând jocuri. Am fost suficient de norocoasă
pentru că fac asta, de la 15 ani şi asta se interpreteză
ca şi cum nu am avut niciodată cu adevărat un loc de muncă real.
Dar ne gândim la jocuri ca la o distracţie, şi asta e ceva complet normal,
dar să ne gandim la următorul lucru.
Acestea sunt Jocurile Olimpice din 1980.
Nu ştiu unde aţi fost voi, dar eu le-am văzut din salon.
A fost practic un eveniment religios.
Şi aici e momentul când americanii îi bate pe ruşi,
şi acel lucru a fost--da, din punct de vedere tehnic era doar un joc.
Hochei e un joc. Dar oare e doar un joc?
Lumea a plâns. N-am văzut-o pe mama plângând aşa
la sfârşitul uni joc de Monopoly.
A fost o experienţă extraordinară.
Sau, de exemplu, dacă cineva de aici este din Boston--
Când Boston Red Sox a câstigat Campionatul Anual,
după vreo 351 ani,
când au câştigat World Series, a fost uimitor.
Eu locuiam în Springfield pe vremea aceea,
şi cea mai bună parte a fost--
când am fost la baie, şi am încuiat uşa
îmi amintesc că am văzut că scria pe ea "Haide Sox!", şi mi-am zis, serios?
Sau când lumea ieşea afară din casă pentru că fiecare partidă,
în fine, cred că aproape fiecare partidă, a intrat în prelungiri, nu?
Aşa că eram pe stradă, şi cu o groază de lumini aprinse
pe toată strada, erau şi copii, pentru că lipseau de la şcoală,
copiii nu mergeau la şcoală.
Dar în fine, e vorba de Red Sox, nu?
Adică, pe de o parte e şcoala, şi pe de alta există Red Sox,
şi noi ştim ce înseamnă fiecare.
A fost o experienţă nemaipomenită, şi, da,
a fost doar un joc, dar nu s-au scris articole de ziar,
oamenii nu au spus--ştiţi, într-adevăr, " Acum pot să mor
deoarece Red Sox a câştigat." Deşi mulţi oameni au făcut-o.
Aşa că jocurile, înseamnă ceva mai mult decît un joc pentru noi.
Absolut înseamnă ceva mai mult.
Iar acum o să trec brusc la altceva.
De fapt am avut un loc de muncă real, un fel de servici, timp de trei ani.
Am fost şefă de departament la o instituţie
unde predam jocuri, Era un fel de loc de muncă real,
și acum sunt aici ca să vorbesc despre acest proces în loc să le fac propriu-zis.
Şi am fost să iau cina. O caracteristică a serviciului, atunci când sunteţi un şef
al unui departament, este să mănâncaţi, şi eu am făcut acest lucru foarte bine,
şi aşa că odată, luam cina cu acest tip numit Zig Jackson.
Acesta e Zig în fotografie. E una dintre pozele lui Zig
Zig este fotograf.
El se plimbă prin toată ţara făcând poze
cu el însuşi şi-l puteţi vedea aici
pe Zig în Rezervaţia Indiană. Şi acestă fotografie în special
e una dintre cele mai tradiţionale. Acesta e un dansator care aduce ploaia.
Iar asta e una dintre fotografii mele preferate.
Vă uitați la ea, şi poate că aţi mai văzut
lucruri de genul asta. E o reprezentare culturală, da?
Şi aceasta e o poză din seria lui despre Degradare.
Ce m-a fascinant pe mine din această serie ...
uitaţi-vă la băieţelul de acolo.
Vă puteţi imagina? Se vede că este o Piele Roşie
Acum, vreau doar să schimb rasa acestui individ.
Imaginaţi-vă că vorbesc de un tip negru.
De genul, "Dragă, vino aici, hai să-ţi faci o poză cu un tip negru."
Corect? Serios, nimeni nu ar face acest lucru.
Te induce în eroare. Şi deci Zig, făcând de Piele Roşie
de asemenea îl induce pe el în eroare. Poza lui preferată--
fotografia mea preferată cu el, pe care nu o am aici, este
de o Piele Roşie făcând poze la albii care făceau fotografii
de indieni. (Râsete)
Deci luam cina cu acest fotograf,
şi el vorbea cu un alt fotograf
despre nişte împuşcături care au avut loc,
în Rezervaţie. Şi cum îşi luase aparatul de fotografiat
pentru a fotografia întămplarea, dar când a ajuns acolo,
a descoperit că nu putea face lucru acesta. Pur şi simplu, nu a putut capta imaginea.
Şi tot vorbeau şi se întrebau
dacă făcuse poza sau nu.
Şi asta era fascinant pentru mine ca designer de jocuri,
deoarece nu m-am găndit niciodată
dacă să fac un joc despre acest subiect dificil sau nu.
Deoarece facem lucruri care sunt distractive
sau în care simți groaza ca o emoţie viscerală.
Dar fiecare alt mediu face lucrul ăsta.
Acesta este copilul meu. E Maezza. Când avea 7 ani
a venit acasă de la şcoală într-o zi,
şi aşa cum fac în fiecare zi, am întrebat-o,
"Ce-ai făcut astăzi?"
Şi mi-a spus, "Trecerea de Mijloc"
Ăsta a fost un moment important. Tatăl lui Maezza e negru,
şi am ştiut că această zi va veni. Nu o aşteptam la 7 ani.
Nu ştiu de ce, dar nu o aşteptam la vărsta asta.
Oricum, am întrebat-o; "Ce crezi despre asta?"
Şi a început să-mi spună, şi oricare părinte de aici
va recunoaşte următoarele cuvinte.
Deci, navele pleacă din Anglia, ei vin din Anglia
şi merg în Africa, trec Oceanul--
Asta e partea cu Trecerea de Mijloc — au venit în America
unde sclavii sunt vînduţi îmi spune.
Dar Abraham Lincoln a fost ales preşedinte,
şi apoi el a firmat Proclamația de Emancipare, iar acum suntem liberi.
Pauză timp de 10 secunde.
"Pot să mă duc să mă joc, mami?"
Şi m-am gândit, asta-i tot? În fine, ştiţi
că Trecerea de Mijloc, e un eveniment incredibil de semnificativ
şi ea îl tratase, practic,
nişte negrii au mers pe o croazieră, este mai mult sau mai puţin
cum îi suna ei. (Râsete)
Şi deci, eu vroiam ca să-i dea mai multă importanţă,
şi cînd m-a întrebat dacă poate să se joace, am spus,
"Da." (Râsete)
Şi întâmplarea făcea să am toate aceste mici piese.
Eu sunt un designer de jocuri, aşa că am acest gen de chestii prin casă.
Aşa că i-am spus, "Da, poţi să te joci", şi i-am dat
o grămadă de piese, şi i-am spus să le picteze
pe familii diferite. Acestea sunt picturile lui Maezza
Doamne, încă mi se mai pune un nod în gât când le văd.
Deci le picta pe familii.
Aşa că am luat o grămadă şi i-am pus pe un vapor.
Asta era un vapor. Evident că l-am făcut repede. (Râsete)
Şi deci chestia de bază este, am luat o gramadă de familii,
şi ea îmi spunea, "Mami, dar ai uitat de bebeluşul roz
şi ai uitat de acel tati albastru
şi ai uitat toate aceste alte lucruri."
Şi-mi spune, "Vor să vină şi ei." Şi am spus,
"Drăguţă, nu vor să vină. Aceasta este Trecerea de Mijloc.
Nimeni nu vrea să plece în Trecerea de Mijloc."
Asa că mi-a aruncat o privire pe care numai o fiică
de designer de jocuri ar putea să o arunce mamei sale,
şi în timp ce trecem peste ocean, urmând aceste reguli,
ea îşi dă seama că distanţa e prea mare, şi-mi spune
"Nu o să reuşim."
Şi ea îşi dă seama, ştiţi, nu avem suficiente alimente,
şi deci mă întreabă ce să facă, şi îi spun,
"Ei bine, putem ori"-- amintiţi-vă că are şapte ani--
"Putem să aruncăm câţiva în apă
sau putem spera ca nimeni să se îmbolnăvescă
şi să ajungă sănătoşi."
Şi -- s-a uitat la mine cu o privire,
şi mi-a spus-- acum, tine minte că asta e după o lună de--
Asta e o lună întregă de istorie a rasei neagre, ok?
După o lună ea îmi spune
"Acest lucru s-a întîmplat într-adevăr?"
Şi am spus, "Da". Şi-mi spune, "Deci, dacă ies din pădure
--aceasta este fratele şi sora ei — "dacă ies din pădure,
Avalon şi Donovan ar putea să nu mai fie." "Da."
"Dar i-aş revedea în America." "Nu."
"Dar dacă i-aş vedea? Nu am putea să stăm împreună?" "Nu."
"Deci tati nu ar mai fi aici." "Da."
Şi a fost impresionată de acest lucru, şi a început să plângă,
şi eu am început să plâng, şi tatăl ei a început să plângă,
şi acum plângem toţi. El nu se aştepta
să vină acasă de la servici şi să se întălnească cu Trecerea de Mijloc,
dar aşa a fost să fie. (Râsete)
Şi deci cu ajutorul acestui joc ea a înţeles despre ce era vorba.
A înţeles pentru că a petrecut timp cu aceste persoane.
Nu era o chestie abstractă într-o broșură sau într-un film.
Şi aşa a fost o experienţă incredibil de puternică pentru ea.
Ăsta este jocul, pe care am ajuns să-l numesc
Lumea Nouă, pentru că îmi place fraza.
Nu cred ca Lumea Nouă li s-a părut foarte interesantă
acelora care au fost aduşi ca sclavi cu navele.
Dar atunci când acest lucru s-a întâmplat, am văzut întreaga planetă.
Am fost atât de emoţionată. Era ca şi cum făceam jocuri de 20 de ani
şi dintrodată m-am decis să le fac din nou.
Rădăcinile mele sunt irlandeze.
Acesta e un joc numit Síochán Leat. Înseamnă "Pacea să fie cu tine."
Este întreaga istorie a familiei mele într-un singur joc.
Am făcut un alt joc numit "Tren".
Am făcut o serie de şase jocuri
care au fost obiect de subiecte dificile, şi dacă ai de gând să tratezi
un subiect dificil, aceasta e unul pe care ar trebui să-l tratezi,
şi vă voi lăsa să vă daţi seama singuri despre ce este vorba.
Şi am făcut, de asemenea, un joc despre "Drumul Lacrimilor".
Acesta e un joc cu 50.000 bucăţi.
Eram nebună atunci când am decis să înceap proiectul,
dar acum sunt pe la mijloc.
Este acelaşi lucru.
Sper să predau cultură cu ajutorul acestor jocuri.
Iar cel la care lucrez acum, care este--
deoarece sunt pe la mijloc, şi acesta e motivul pentru care simt
că am înnebunit, este un joc numit "Municitorii din Bucătăria Mexicană".
Şi iniţial era o problemă de matematică mai mult sau mai puţin.
De genul, aici e partea economică a imigrării ilegale.
Şi cu cît mai mult am învăţat despre cultura mexicană--
partenerul meu este mexican, mai mult am aflat că, de fapt,
pentru noi toţi, mâncarea e o nevoie de bază,
e evident valabil şi cu mexicanii, dar pentru ei e mult mai mult decât atât.
Este o expresie a iubirii. Este o expresie a —
Doamne, mi se pune un nod în gât mai mult decât am crezut.
Nu mă voi uita la imagine.
E o expresie a frumuseţii. E cum vă spun că vă iubesc.
E o formă de a spune că le pasă, şi e imposibil să auzi pe cineva
vorbind despre bunica lor mexicană
fără a spune "mâncare" în prima frază.
Deci, pentru mine, această cultură frumoasă, acestă expresie frumoasă,
este ceva ce vreau să surprind prin jocuri.
Şi ca să variăm, un joc poate influenţa modul în care vedem un subiect,
poate schimba modul în care percepem acei oameni,
acel subiect, şi ne transformă.
Prin jocuri ne schimbăm ca oameni,
pentru că ne implicăm şi ne jucăm,
şi învăţăm în timp ce facem acest lucru. Vă mulţumesc. (Aplauze)