Stāsts sākas ar šiem abiem:
maniem bērniem.
Mēs bijām pārgājienā pa Oklendas mežiem,
kad mana meita strautā pamanīja plastmasas toveri kaķu izkārnījumiem.
Viņa palūkojās uz mani un teica:
"Tēti?
Tam te nav jābūt."
Viņas teiktais man atgādināja vasaras nometni.
Apmeklējumu dienas rītā,
tieši pirms vārtu atvēršanas un trauksmaino vecāku iebrukšanas,
nometnes direktors teica:
"Aši! Katrs uzlasa pa pieciem zemē nomestiem atkritumiem."
Pārsimt bērnu, katrs uzlasa pa pieciem atkritumiem,
un ātri vien nometne kļūst daudz tīrāka.
Tā nu es nodomāju,
kāpēc gan neizmantot pūļpakalpojuma modeli, lai uzkoptu visu zemeslodi.
Un tas bija Litterati iedvesmas avots.
Vīzija ir radīt pasauli bez zemē nomestiem atkritumiem.
Lūk, kā tas sākās.
Es ar Instagram palīdzību uzņēmu izsmēķa attēlu.
Tad es uzņēmu vēl vienu attēlu...
un vēl vienu...
un vēl vienu.
Un es ievēroju divas īpatnības:
pirmkārt, atkritumi kļuva mākslinieciski un baudāmi;
otrkārt, pēc dažām dienām manā telefonā bija 50 attēlu,
un es biju savācis visus šos atkritumus
un sapratu, ka fiksēju to, kā es pozitīvi ietekmēju zemeslodi.
Tas ir par 50 lietām mazāk, kas nekritīs acīs
vai nemētāsies pa kājām,
vai ko neapēdīs kāds putns.
Tā nu es sāku stāstīt cilvēkiem, ko daru,
un viņi sāka līdzdarboties.
Kādu dienu
pārādījās šis foto no Ķīnas.
Un tad es sapratu,
ka Litterati ir kas vairāk nekā glīti attēli.
Mēs kļuvām par kopienu, kas vāc datus.
Katram attēlam ir stāsts.
Tas stāsta, kurš atkritumu ir pacēlis,
ģeobirka pastāsta – kur,
un laika zīmogs – kad.
Es izveidoju Google karti
un sāku atzīmēt punktus, kur atkritumi uzlasīti.
Šajā procesā kopiena auga
un datu apjoms arī.
Mani bērni iet uz skolu tieši šeit centrā.
Atkritumi:
tie kļūst par mūsu dzīves fonu.
Bet ja nu mēs tos izvirzītu priekšplānā?
Ja nu mēs precīzi saprastu, kas mētājas uz mūsu ielām,
ietvēm
un skolu pagalmos?
Kā mēs šos datus varētu izmantot, lai kaut ko uzlabotu?
Tūlīt parādīšu.
Sāksim ar pilsētām.
Sanfrancisko gribēja saprast, cik daudz no nomestajiem atkritumiem ir izsmēķi.
Kāpēc?
Lai ieviestu nodokli.
Viņi izsūtīja ielās pāris cilvēku ar zīmuli un bloknotu,
lai tie staigātu apkārt un savāktu informāciju,
kas noveda pie 20 centu nodokļa visām pārdotajām cigaretēm.
Un tad viņus iesūdzēja tiesā
lielie tabakas uzņēmumi,
kas apgalvoja, ka informācijas vākšana ar zīmuli un bloknotu
ir nedz precīza, nedz pierādāma.
Pilsētas dome piezvanīja man un jautāja, vai mūsu tehnoloģija var palīdzēt.
Nezinu, vai viņi zināja,
ka mūsu tehnoloģija bija mans Instagram konts.
(Smiekli)
Bet es teicu: "Jā, mēs to varam."
(Smiekli)
"Un mēs varam noteikt, vai tas ir Parliament vai Pall Mall.
Turkāt katram attēlam ir ģeobirka un laika zīmogs,
kas sniedz pierādījumu."
Pēc četrām dienām un 5000 izsmēķiem šos datus izmantoja tiesā
ne vien ieviestā nodokļa aizstāvēšanai, bet arī tā dubultošanai,
radot ikgadējus nodokļu ieņēmumus četru miljonu dolāru apmērā
Sanfrancisko pilsētas satīrīšanai.
Šajā procesā es ielāgoju divas lietas:
pirmkārt, Instagram nav piemērots rīks,
(Smiekli)
tāpēc mēs izveidojām lietotni.
Otrkārt, ja padomā,
katrai pasaules pilsētai ir unikāls atkritumu profils,
un šis profils piedāvā gan problēmas cēloni,
gan ceļu uz tās atrisinājumu.
Ja spējat radīt nodokļu ieņēmumus,
vien nosakot izsmēķu īpatsvaru,
kā būtu ar papīra glāzēm kafijai
vai limonādes bundžām,
vai plastmasas pudelēm?
Ja var izveidot Sanfrancisko profilu, kā būtu ar Oklendu
vai Amsterdamu,
vai kaut kur daudz tuvāk mājām?
Un kā ar zīmoliem?
Kā viņi varētu izmantot šos datus,
lai līdzsvarotu savu ietekmi uz vidi un ekonomiskās intereses?
Kāds Oklendas centra rajons ir piemētāts ar atkritumiem.
Litterati kopiena sanāca kopā un uzlasīja 1500 vienības.
Un, lūk, ko mēs sapratām:
vairums šo atkritumu ir no kāda labi pazīstama tako zīmola.
Vairums šī zīmola atkritumu bija asās mērces paciņas,
un vairums no tām pat nebija atvērtas.
Problēma un ceļš uz tās risinājumu –
varbūt šim zīmolam vajadzētu izsniegt aso mērci tikai pēc pieprasījuma
vai uzstādīt traukus mērces paņemšanai pēc vēlēšanās,
vai ieviest videi draudzīgu iepakojumu.
Kā lai zīmols vides apdraudējumu
pārvērš ekonomiskā dzinējspēkā
un kļūst par nozares varoni?
Ja tiešām vēlaties izmaiņas,
nav labāka sākumpunkta kā mūsu bērni.
Kāda piektklasnieku grupa uzlasīja 1247 atkritumu vienības
savā skolas pagalmā vien.
Un viņi saprata, ka visizplatītākais atkritumu veids
ir salmiņu plastmasas iepakojumi no skolas ēdnīcas.
Tad šie skolēni aizgāja pie direktora un jautāja:
"Kāpēc mums jāpērk salmiņi?"
Un viņi pārstāja iepirkt tos.
Viņi iemācījās, ka katra individuālajai rīcībai ir nozīme,
bet visi kopā viņi ietekmēja notiekošo.
Nav svarīgi, vai esat students vai zinātnieks,
vai dzīvojat Honolulū vai Hanojā,
šī kopiena der ikkatram.
Tas sākās ar diviem bērneļiem Ziemeļkalifornijas mežos
un tagad ir izplatījies visā pasaulē.
Un zināt, kā mēs pie tā nonācām?
Atkritumu pa atkritumam.
Paldies.
(Aplausi)