Ši istorija prasideda nuo šitų dviejų.
Mano vaikų.
Mes vaikščiojome po Ouklando miškus,
kai mano dukra pastebėjo plastikinį kačių kraiko kibirą upelyje.
Ji atsisuko į mane ir pasakė:
„Tėti,
šitas čia nepriklauso.“
Tai man priminė vasaros stovyklą.
Lankymo dienos rytą,
prieš leidžiant nerimaujantiems tėvams pulti pro vartus,
stovyklos direktorius sakydavo:
„Greit! Kiekvienas surinkit po penkias šiukšles.“
Pora šimtų vaikų, kiekvienas surenka po penkias šiukšles,
ir visai netrukus, stovykla kur kas švaresnė.
Taigi, aš pamaniau,
kodėl nepritaikius kolektyvinio švarinimo modelio planetos mąstu?
Tai ir buvo „Litterati“ įkvėpimas.
Vizija yra sukurti pasaulį be šiukšlių.
Štai kaip tai prasidėjo.
Aš su Instagram nufotografavau cigaretę.
Tuomet įamžinau kitą nuotrauką...
ir dar kitą...
ir dar kitą.
Ir pastebėjau du dalykus.
Pirma, šiukšlė tapo artistiška ir prieinama.
Ir antra,
po keletos dienų aš turėjau 50 nuotraukų telefone.
Aš pakėliau kiekvieną šiukšlę
ir supratau, kad dokumentuoju
savo teigiamą poveikį planetai.
Tai 50-čia mažiau šiukšlių, kurias pamatysite,
arba ant kurių užlipsite,
arba kurias sules paukščiai.
Taigi, aš pradėjau pasakoti žmonėms apie tai,
ir jie ėmė prisidėti.
Vieną dieną
pasirodė ši nuotrauka iš Kinijos.
Tada aš ir supratau,
kad „Litterati“ yra kur kas daugiau, nei tik gražios nuotraukos.
Mes tapome bendruomene, kuri renka duomenis.
Kiekviena nuotrauka pasakoja istoriją.
Pasakoja, kas pakėlė ką,
geogairė sako kur,
o laiko žyma sako kada.
Taigi, aš sukūriau Google žemėlapį,
ir ėmiau žymėti taškus, kuriuose rastos šiukšlės.
Ir per šį procesą bendruomenė augo,
ir duomenys augo.
Mano du vaikai eina į mokyklą, vidury viso to.
Šiukšlė:
ji įsilieja į mūsų aplinką.
O kas, jeigu mes išstumtume ją į priekį?
Kas, jeigu mes suprastume, kas būtent guli ant mūsų gatvių,
šaligatvių,
mūsų mokyklų kiemuose?
Kaip šie duomenys galėtų pradėti pokytį?
Leiskite pademonstruoti.
Pirmiausia – miestai.
San Franciskas norėjo suprasti, kokią dalį šiukšlių sudaro nuorūkos.
Kodėl?
Mokesčiui sukurti.
Taigi jie išleido keletą žmonių į gatves,
su pieštukais ir segtuvais,
kurie vaikščiojo aplink ir rinko duomenis.
Tai privedė prie 20-ties centų mokesčio visų cigarečių pardavimui.
Ir tuomet juos padavė į teismą
didelė tabako kompanija,
kuri tvirtino, jog duomenys, surinkti pieštukais segtuvuose,
nėra nei tikslūs, nei įrodomi.
Miestas paskambino man paklausti, ar mūsų technologija galėtų padėti.
Nesu tikras, ar jie suvokė,
kad mūsų technologija buvo mano Instagram paskyra.
(Juokas.)
Bet aš atsakiau: „Taip, galėtų.“
(Juokas.)
„Ir mes galime pasakyti, ar tai nuo Parliament, ar Pall Mall.
Be to, kiekviena nuotrauka turi geogairę ir laiko žymą,
taip tapdama įrodymu.“
Po keturių dienų ir 5000 šiukšlių,
mūsų duomenys teisme ne tik apgynė, bet ir padvigubino mokestį,
sukurdami metines keturių milijonų dolerių pajamas
San Francisko švarinimui.
Šiame procese aš išmokau du dalykus:
Pirma, Instagram nėra tinkamas įrankis.
(Juokas.)
Todėl mes sukūrėme programėlę.
Antra, pagalvojus apie tai,
kiekvienas miestas pasaulyje turi savo unikalų šiukšlių antspaudą,
kuris yra abu: ir problemos šaltinis,
ir kelias į sprendimą.
Jeigu galėtume sukurti pajamų srautą
tiesiog žinodami, kokią dalį sudaro nuorūkos,
arba kavos puodeliai,
arba limonado skardinės,
arba plastikiniai buteliai?
Jeigu galime taip žymėti San Franciską, tai galbūt ir Ouklandą,
arba Amsterdamą,
arba kur nors daug arčiau namų?
O kaip prekės ženklai?
Kaip jie galėtų panaudoti šiuos duomenis,
suderinti savo aplinkos ir ekonominius interesus?
Ouklande yra rajonas, padengtas šiukšlėmis.
„Litterati“ bendruomenė suvienijo jėgas ir surinko 1 500 šiukšlių.
Ir štai, ką mes išmokome.
Dauguma šiukšlių priklausė garsiam taco gaminančiam prekės ženklui.
Dauguma šio prekės ženklo šiukšlių buvo aštraus padažo pakuotės.
O dauguma šių aštraus padažo pakuočių net nebuvo atidarytos.
Problema ir tuo pačiu kelias į sprendimą?
Na, galbūt šis prekės ženklas galėtų pridėti padažą tik jo paprašius,
arba įdiegti masinius padažo dozatorius,
arba sukurti labiau aplinką tausojančią pakuotę.
Kaip prekės ženklas gali iš grėsmės aplinkai
sukurti ekonomikos variklį
ir tapti pramonės herojumi?
Jeigu tikrai norite pradėti pokytį,
nėra geresnės vietos pradėti, nei mūsų vaikai.
Grupė penktokų surinko 1 247 šiukšles
vien savo mokyklos kieme.
Ir sužinojo, kad dažniausia šiukšlė
buvo plastikinis šiaudelis iš mokyklos valgyklos.
Šie vaikai nuėjo pas mokyklos direktorių ir paklausė:
„Kodėl mes vis dar perkame šiaudelius?“
Ir mokykla nustojo.
Jie išmoko, kad atskirai kiekvienas jų gali kažką pakeisti,
bet kartu jie gali padaryti daug.
Nesvarbu, ar esate studentas, ar mokslininkas,
gyvenate Honolulu ar Hanojuje,
ši bendruomenė skirta visiems.
Ji prasidėjo su šiais dviem vaikais Šiaurės Kaliforijos miškuose,
o šiandien yra išplitusi po visą pasaulį.
Ir žinote, kaip mes judame pirmyn?
Po mažą žingsnelį.
Ačiū jums.
(Plojimai.)