לפני כמה שנים,
נתקלתי בתרגיל פשוט בעיצוב
שעוזר לאנשים להבין ולפתור בעיות מורכבות,
וכמו רבים מתרגילי העיצוב הללו, זה נראה קצת טריוויאלי בהתחלה,
אך בבחינה מעמיקה יותר,
מסתבר שהוא חושף אמיתות בלתי צפויות
לגבי הדרך בה אנו משתפים פעולה ומבינים דברים.
לתרגיל יש שלושה חלקים
והוא מתחיל במשהו שכולנו יודעים לעשות,
שזה איך להכין טוסט.
זה מתחיל עם דף נייר חלק, טוש מארקר,
ומבלי להשתמש במילים, אתה מתחיל לצייר איך להכין טוסט.
ורוב האנשים מציירים משהו כזה
הם מציירים כיכר לחם, שפורסים אותה, ואז שמים את זה בטוסטר.
אז הטוסט נשאר בפנים לכמה זמן.
הוא קופץ, ו-וואלה! לאחר שתי דקות, טוסט ושמחה.
עכשיו, לאורך השנים אספתי מאות ציורים של הטוסטים הללו,
וחלקם ממש טובים,
כיוון שהם ממש מתארים את תהליך הכנת הטוסט באופן די ברור.
ואז יש כאלה שהם, ובכן, לא כל כך טובים.
הם ממש גרועים, למען האמת, כיוון שאינך יודע מה הם מנסים לומר.
לאחר בחינה מעמיקה,
חלקם מראים חלקים מסויימים של תהליך הכנת הטוסט ומסתירים אחרים.
אז יש כאלה שמדברים רק על הטוסט,
ועל הטרנספורמציה של הטוסט.
ויש כאלה שמדברים רק על הטוסטר,
והמהנדסים אוהבים לצייר את המכניקה של זה
(צחוק)
ואז יש כאלה שמדברים על אנשים.
זה קשור לויזואליזציה של מה שאנשים חויים.
ואז יש כאלה שמדברים על שרשרת המזון של הכנת הטוסט
שהולכת כל הדרך חזרה עד לחנות.
היא הולכת דרך רשת הטלפורטציה של שרשרת המזון
וכל הדרך עד לשדה ולחיטה,
ואחת אפילו הולכת כל הדרך עד למפץ הגדול.
אז זה מטורף.
אך אני חושב שזה ברור
שאפילו שהציורים הללו הם שונים מאוד,
הם חולקים איכות מסויימת, ואני תוהה אם אתם יכולים לראות זאת.
האם אתם רואים זאת? מה משותף לאלה?
ברוב הציורים יש צמתים וקישורים.
אז צמתים מייצגות את החפצים המוחשיים כמו הטוסטר והאנשים,
וקישורים מייצגים את החיבורים בין הצמתים.
וזה השילוב של צמתים וקישורים
שמייצר מודל מערכת שלם,
וזה גורם למודלים המנטליים הפרטיים שלנו להיות נראים
לאיך שאנחנו חושבים שמשהו פועל.
אז זה הערך של הדברים האלו.
מה שמעניין לגבי המודלים הללו של המערכות
הוא איך שהם חושפים את נקודות המבט השונות שלנו.
למשל, אמריקאים מכינים טוסט בטוסטר.
זה נראה מובן מאליו.
בעוד שאירופאים רבים מכינים טוסט בעזרת מחבת, כמובן,
וסטודנטים רבים מכינים טוסט בעזרת אש.
אני לא ממש מבין את זה. סטודנטים רבים למנהל עסקים עושים זאת.
אז אתם יכולים למדוד את המורכבות על ידי ספירת מספר הצמתים,
ובאיור הממוצע יש בין 4 ל-8 צמתים.
פחות מכך, הציור נראה טריויאלי,
אך מבינים אותו מהר,
ויותר מ-13, הציור מייצר תחושה של הלם.
הוא מורכב מידי.
אז הטווח היעיל הוא בין 5 ל-13.
אז אם אתם רוצים לתקשר משהו ויזואלית,
ציירו בין 5 ל-13 צמתים בתרשים שלכם.
אז למרות שאולי אין לנו כישורי ציור,
הנקודה היא שאנחנו יודעים אינטואיטיבית איך לפרק דברים מורכבים
לדברים פשוטים ואז להרכיב אותם מחדש.
אז זה מביא אותנו לחלק השני של התרגיל,
שזה איך להכין טוסט,
אבל הפעם עם פתקיות דביקות או כרטיסיות.
מה קורה עכשיו?
ובכן, עם קלפים, רוב האנשים נוטים לצייר באופן ברור ויותר מפורט,
ועם צמתים יותר הגיוניים.
אפשר לראות את הניתוח שמתרחש צעד אחר צעד,
כשהם בונים את המודל שלהם, הם מזיזים את הצמתים,
מסדרים אותם מחדש כמו לבני לגו.
עכשיו, למרות שזה אולי נראה טריוויאלי, זה למעשה מאוד חשוב.
השינויים המהירים של הבעה ואז מחשבה וניתוח
הם באמת הדרך היחידה בה אנחנו מקבלים בהירות.
זו התמצית של תהליך העיצוב.
ותאורטיקני מערכות אומרים לנו
שהקלות בה אנחנו יכולים לשנות הצגה
נמצאת בייחס ישר לנכונות שלנו לשפר את המודל.
אז מערכת הפתקיות הדביקות היא לא רק יותר זורמת,
היא באופן כללי מייצרת הרבה יותר צמתים מציורים סטטים.
האיורים עשירים בהרבה,
וזה מביא אותנו לחלק השלישי של התרגיל,
שהוא לצייר איך להכין טוסט, אבל הפעם בקבוצה.
אז מה קרה אז?
ובכן, הנה מה שקרה.
זה התחיל מבולגן, ואז זה נעשה ממש מבולגן,
וזה זה נעשה אפילו מבולגן יותר,
אבל כשאנשים מעדנים את המודלים,
הצמתים הטובות ביותר הופכות לבולטות ותר,
ועם כל אחת מהאיטרציות, המודל נעשה ברור יותר
מפני שאנשים בונים על הרעיון של האחרים.
מה שנובע זה מודל מערכת מאוחד
שמשלב את הגיוון של נקודות המבט האישיות של כל אחד,
אז זו באמת תוצאה שונה
ממה שבדרך כלל קורה בפגישות, לא?
אז האיורים האלה יכולים להכיל 20 או יותר צמתים,
אבל המשתתפים לא מרגישים הלם
מפני שהם משתתפים בבניה של המודלים בעצמם.
עכשיו, מה שעוד מעניין מאוד, שהקבוצות מתערבבות ספונטנית
ומוספיות שכבות נוספות של ארגון לזה.
כדי להתמודד עם התנגדויות, לדוגמה,
הם הוסיפו תבניות התפצלות ותבניות מקבילות.
או, ודרך אגב, אם הם עושים את זה בשקט מוחלט,
הם עושים את זה הרבה יותר טוב ומהר.
באמת מעניין -- דיבור מפריע.
אז הנה כמה שיעורים חשובים שיכולים לעלות מזה.
ראשית, איור עוזר לנו להבין את המצב
כמערכות עם צמתים והיחסים שלהן.
כרטיסים ניידים יוצרים מערכות מודלים טובות יותר,
מפני שאנחנו עוברים על יותר אפשריויות בקלות יותר.
ואז הפתקים הקבוצתיים יוצרים את המודל הכי מפורט
מפני שמיצינו מספר נקודות מבט.
אז זה מעניין.
כשאנשים עובדים יחד תחת התנאים הנכונים,
המודלים הקבוצתיים הרבה יותר טובים ממודלים אישיים.
אז הגישה הזו עובדת באמת מעולה לאיור של איך להכין טוסט,
אבל מה את תרצו לאייר משהו יותר רלוונטי או דחוף,
כמו החזון הארגוני שלכם, או חווית לקוח,
או קיימות לטווח ארוך?
יש מהפכה ויזואלית שמתרחשת
כשעוד ארגונים מטפלים בבעיות המרושעות שלהם
על ידי איורם באופן שיתופי.
ואני משוכנע שלאלה שרואים את העולם כצמתים ניידים וקישורים
באמת יש יתרון.
והמנהג הוא באמת די פשוט.
אתם מתחילים עם שאלה, אתם אוספים את הצמתים,
אתם מעדנים את הצמתים, ואז אתם עושים את זה שוב,
אתם מעדנים ומעדנים ומעדנים, והתבניות מופיעות,
והקבוצה מקבלת בהירות ואתם עונים על השאלה.
אז הפעולה הפשוטה הזו של לאייר ולחזור שוב ושוב
מייצרת תוצאות די מדהימות.
מה שממש חשוב לדעת
זה שהשיחות הן החלק החשוב,
לא רק המודלים עצמם.
ומסגרות היחוס הויזואליות האלו
יכולות לגדול לכמה מאות או אפילו אלפים של צמתים.
אז, דוגמה אחת היא מארגון שנקרא רודייל.
חברת הוצאה לאור גדולה.
הם אבדו כמות גדולה של כסף שנה אחת,
והצוות הניהולי שלהם במשך שלושה ימים דמיין את כל ההתנהלות שלהם.
ומה שמענין זה שאחרי שדמיינו את כל העסק,
מערכת אחרי מערכת,
הם החזירו 50 מליון דולר ברווחים,
והם גם עברו מדירוג D לדרוג A מהלקוחות שלהם.
למה? מפני שיש יישור מהצוות הניהולי.
אז אני במשימה לעזור לארגונים
לפתור את הבעיות המרושעות שלהם על ידי שימוש בדימוי שיתופי,
ובאתר שיצרתי שנקרא drawtoast.com,
אספתי מספר דרכי פעולה מומלצות,
וכך אתם יכולים ללמוד איך להפעיל סדנה פה,
אתם יכולים ללמוד יותר על השפה הויזואלית
והמבנה של הקישורים והצמתים שאתם יכולים ליישם לפתירת בעיות כללית,
ולהוריד דוגמאות של תבניות שונות
לפתירת הבעיות הקשות שעומדות בפני כולנו בארגונים שלנו.
אז העיצוב שנראה טריוויאלי של איור טוסט
עוזר לנו להיות ברורים, מחוברים ומיושרים.
אז בפעם הבאה שעומד בפנייכם אתגר מעניין,
זכרו מה לעיצוב יש ללמד אתכם.
הפכו את הרעיונות שלכם לנראים, מוחשיים, ובעלי משמעות.
זה פשוט, זה כיף, זה חזק,
ואני מאמין שזה רעיון ששווה לחגוג.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)