כמה אתם מרוויחים?
אל תענו על זה בקול רם
אבל תחשבו על מספר בראש.
עכשיו: כמה אתם חושבים מרוויח האדם שיושב לידכם?
שוב, אל תענו בקול רם.
(צחוק)
בעבודה, כמה אתם חושבים
מרוויח האדם בתא או בשולחן לידכם?
האם אתם יודעים?
כדאי לכם לדעת?
שימו לב, זה קצת לא נעים בשבילי אפילו לשאול אתכם את השאלות האלו.
אבל תודו שאתם די סקרנים לדעת.
רובנו לא חשים בנוח לפרסם את המשכורת שלנו,
אנחנו לא אמורים לגלות לשכנים שלנו,
ואנחנו בוודאי לא אמורים לגלות לשכנים שלנו במשרד.
ההנחה היא שאם כולם ידעו כמה כל אחד מרוויח,
יפרוץ תוהו ובוהו.
יהיו ויכוחים ומריבות,
כמה אנשים עלולים אפילו להתפטר.
אבל מה אם הסודיות היא למעשה הסיבה לכל הסכסוך הזה?
ומה יקרה אם היינו מסירים את הסודיות הזו?
מה אם פתיחות דווקא תגביר את תחושת ההוגנות
ואת שיתוף הפעולה בתוך החברה?
מה היה קורה אם היתה לנו שקיפות שכר מלאה?
בשנים האחרונות
חקרתי את המנהיגים התאגידיים והיזמיים
שמטילים ספק בדעה הרווחת על איך לנהל חברה.
ותמיד עולה שאלת המשכורת.
והתשובות ממשיכות להפתיע.
מתברר ששקיפות שכר –
שיתוף גלוי של משכורות על פני החברה כולה –
משפר את מקום העבודה
הן לעובד והן לארגון.
כשאנשים לא יודעים איך שכרם משתווה לעמיתיהם,
גדל הסיכוי שהם ירגישו ששכרם נמוך מדיי
ואולי אפילו מופלים לרעה.
האם אתם רוצים לעבוד במקום שמשלים עם הרעיון
שאתם מרגישים מקופחים או מופלים?
שמירת משכורות בסוד עושה בדיוק את זה,
וזה מנהג עתיק כמו שהוא נפוץ,
למרות העובדה שבארצות הברית
החוק שומר על זכותם של העובדים לדון על שכרם.
בדוגמא מפורסמת אחת לפני עשורים,
ההנהלה של מגזין "ואנטי פייר"
פרסמה תזכיר שכותרתו:
"איסור דיון בנושא שכר בקרב עובדים."
"איסור" דיון בנושא שכר בקרב עובדים.
ובכן, התזכיר הזה לא התקבל בברכה על ידי כולם.
הסופרים מניו יורק, דורותי פארקר,
רוברט בנצ'לי ורוברט שרווד,
כולם סופרים ב"שולחן האלגונקווין העגול",
החליטו להלחם למען שקיפות
ויום למחרת הגיעו לעבודה
עם המשכורות שלהם כתובות בשלטים שתלויים על צווארם.
(צחוק)
תדמיינו את עצמכם מגיעים לעבודה
כשהמשכורת שלכם כתובה על החזה שכולם יוכלו לראות.
אבל למה שחברה בכלל תרצה להניא מדיונים על משכורות?
למה ישנם אנשים שמשתפים פעולה עם זה בעוד אחרים מורדים נגד זה?
מסתבר שבנוסף להנחות הרווחות,
תשלום בסודיות היא למעשה דרך לחסוך הרבה כסף.
אתם מבינים, שמירת המשכורות בסוד
מובילה למה שכלכלנים מכנים "מידע א-סימטרי".
זהו מצב בו, במשא ומתן,
לקבוצה אחת יש הרבה יותר מידע מלקבוצה השניה.
ובדיונים על קבלה לעבודה, קידום או העלאה בשכר,
המעסיק יכול להשתמש בסודיות הזו על מנת לחסוך הרבה כסף.
תדמיינו כמה טוב יותר יכולתם להתמקח על העלאה בשכר
אם ידעתם את המשכורות של כולם.
כלכלנים מזהירים כי מידע א-סימטרי
יכול לגרום לשווקים להשתבש.
מישהו משאיר תלוש משכורת במכונת צילום
ולפתע כולם צועקים אחד על השני.
למעשה, הם אפילו מזהירים
שמידע א-סימטרי יכול להוביל לכשל שוק מוחלט.
ואני חושב שאנחנו כמעט שם.
וזו הסיבה:
ראשית, לרוב העובדים אין מושג איך המשכורת שלהם משתווה לעמיתיהם לעבודה.
בסקר שנערך ב-2015 של כ-70,000 עובדים,
שני שליש מהמשתתפים שמשתכרים לפי שער השוק
ענו שהם מרגישים שלא משלמים להם מספיק.
ומתוך כל אלו שענו כך,
60 אחוז אמרו שהם מתכוונים להתפטר,
ללא קשר להיכן הם היו – בעלי משכורות נמוכות או גבוהות
או בדיוק בשער השוק.
אם אתם הייתם חלק מהסקר, מה הייתם עונים?
האם משלמים לכם מספיק?
ובכן, רגע – איך תדעו בכלל,
כשאתם לא מורשים לדבר על זה?
שנית, מידע א-סימטרי, תשלום סודי,
עוזר להתעלם מהאפליה
שכבר קיימת בשוק היום.
בדו"ח משנת 2011 של ה"מכון לחקר מדיניות הנשים",
פער השכר בין גברים לנשים
היה 23 אחוזים.
מכאן מגיע 77 הסנטים על הדולר.
אבל בממשלה הפדרלית,
היכן שהמשכורות מוצמדות לרמות מסויימות
שכולם יודעים מה הן,
פער השכר מצטמצם ל-11 אחוזים –
וזה לפני השליטה בגורמים כלשהם
שכלכלנים מתווכחים האם לשלוט בהם או לא.
אם אנו באמת רוצים לסגור את פער השכר בין המינים,
אולי אנחנו צריכים להתחיל בפתיחת גיליון השכר.
אם כך נראה כשל שוק מוחלט,
אזי פתיחות נשארת הדרך היחידה להבטיח הוגנות.
אני מבין שלאפשר לאנשים לדעת כמה אתם מרוויחים
עלול להרגיש לא נוח.
אבל אין זה נוח יותר
מלתהות כל הזמן האם אתם מופלים לרעה,
או האם הנשים שלכן או הבנות או האחיות שלכן מקבלות שכר לא הוגן?
פתיחות נשארת הדרך הכי טובה להבטיח הגינות,
ושקיפות שכר עושה זאת.
זו הסיבה שמנהיגי יזמות ותאגידים
התנסו בשיתוף משכורות במשך שנים.
כמו דיין אטקינסון.
דיין הוא יזם סדרתי שהקים חברות רבות
בתנאי שכר סודיים
ואפילו השתמש בתנאי הזה כדי לשלם לשני אנשים מוסמכים באותה המידה
שכר שונה באופן דרמטי,
תלוי כמה טוב הם התמקחו.
ודיין ראה את הסכסוך שקרה כתוצאה מכך.
לכן כשהקים את החברה החדשה שלו, "סאם אול",
הוא התחייב לשקיפות שכר מההתחלה.
והתוצאות היו מדהימות.
ובמחקר אחר מחקר,
כשאנשים יודעים איך משלמים להם
ואיך השכר שלהם משתווה לשאר העובדים,
הם נוטים לעבוד קשה יותר כדי לשפר את הביצועים שלהם,
הם נוטים להיות מסורים יותר ונוטים פחות להתפטר.
זו הסיבה שדיין לא לבד.
מסטארט-אפים טכנולוגיים כמו "באפר",
אל עשרות אלפי העובדים ב"הול פודס",
במקום שלא רק המשכורות שלכם זמינות לראות כולם,
אלא גם נתוני הביצועים של החנות ושל המחלקה שלך
הינם זמינים ברשת החברה
לעיני כל.
עכשיו, שקיפות שכר יכולה להתקיים בשלל דרכים.
לא הכל מתאים לכולם.
יש המפרסמים את המשכורות שלהם לקהל הרחב.
אחרים שומרים את המידע בתוך החברה.
יש המפרסמים את הנוסחה לחישוב המשכורת,
וישנם אחרים המפרסמים את רמות השכר
ומשייכים את כולם לרמות הללו.
אז אתם לא חייבים להכין שלטים
לכל העובדים שלכם שיסתובבו איתם במשרד.
ואתם לא חייבים להיות היחידים שעונדים שלט
שהכנתם בבית.
אבל כולנו יכולים לנקוט בצעדים גדולים יותר למען שקיפות שכר.
לאלו מכם שיש את הסמכות
להתקדם אל עבר שקיפות:
זה הזמן להתקדם.
ולאלו מכם שאין את הסמכות:
זה הזמן לעמוד על זכותכם לכך.
אז כמה אתם מרוויחים?
ואיך זה משתווה לשאר האנשים שאתם עובדים איתם?
אתם צריכים לדעת.
וכך גם הם.
תודה רבה.
(מחיאות כפיים)