Da li ste čuli vesti?
Nalazimo se u revoluciji čiste energije?
U Berkliju u Kaliforniji, gde živim,
čini se kao da svakog dana vidim da se pojavljuje
novi krov sa solarnim pločama,
električni auto na prilazu kući.
Nemačka ponekad dobija pola svoje energije od sunca,
a Indija je trenutno posvećena građenju 10 puta više solarnih postrojenja
nego ih mi imamo u Kaliforniji,
do 2022.
Čini se da se čak i nuklearna energija vraća.
Bil Gejts u Kini radi sa inženjerima,
40 različitih kompanija koje rade zajedno
u trci da naprave prvi reaktor kojeg pokreće otpad,
koji ne može da se istopi,
a koji je jeftiniji od uglja.
Možda ćete pitati:
da li će ceo ovaj problem sa globalnim zagrevanjem
biti mnogo lakše rešiv nego što su svi mislili?
To smo želeli da saznamo,
pa smo moje kolege i ja odlučili da zaronimo u podatke.
Bili smo malo skeptični kod nekih delova
revolucije čiste energije,
ali ono što smo otkrili zaista nas je iznenadilo.
Prva stvar je da se povećava količina čiste energije.
Ovo je električna energija iz izvora čiste energije tokom proteklih 20 godina.
Ali kada pogledate procente globalne električne energije
iz izvora čiste energije,
to je zapravo opalo sa 36% na 31%.
A ukoliko vam je stalo do klimatskih promena,
morate ići u suprotnom pravcu
tako da 100% naše električne energije ide iz čistih izvora energije,
što je brže moguće.
Sada se možda pitate:
"Hajde, koliko može da bude pet procenata svetske električne energije?"
Ispostavlja se da je to mnogo.
To je jednako 60 nuklearnih elektrana
veličine Kanjona Diablo, poslednje nuklearne elektrane u Kaliforniji,
ili 900 solarnih farmi veličine Topaza,
koja je jedna od najvećih solarnih farmi na svetu
i svakako najveća u Kaliforniji.
Veliki deo ovoga je prosto činjenica da se fosilna goriva šire
brže od čiste energije.
I to je razumljivo.
Prosto je mnogo siromašnih zemalja
koje još uvek koriste drvo i balegu i ugalj
kao glavni izvor energije
i njima su potrebna moderna goriva.
Ali dešava se još nešto,
a to je da je jedan od ovih izvora čiste energije naročito
u opadanju u apsolutnom smislu,
ne samo relativno.
A to je nuklearna energija.
Možete videti da je njeno stvaranje opalo za sedam procenata
tokom proteklih 10 godina.
Solarna energija i energija vetra napravile su značajne pomake,
tako da se čuje dosta o tome kako to zaista nije bitno,
jer će solarna i energija vetra nadoknaditi razliku.
Ali iz podataka se zaključuje nešto drugačije.
Kada se kombinuje sva električna energija od solarne energije i energije vetra,
videćete da ona zapravo nadoknađuje jedva pola opadanja od nuklearne energije.
Pogledajmo SAD bliže.
Tokom proteklih nekoliko godina - zapravo 2013, 2014 -
ishitreno smo zatvorili četiri nuklearne elektrane.
Skoro potpuno su zamenjene fosilnim gorivima,
a posledica je da smo izbrisali
skoro jednaku količinu eletkrične energije koju dobijamo iz solarnih izvora.
To nije jedinstveno za nas.
Ljudi misle za Kaliforniju da vodi u čistoj energiji i klimatskim standardima,
ali kada smo pogledali podatke,
zapravo smo otkrili
da je Kalifornija smanjivala emisije sporije od nacionalnog proseka,
između 2000 i 2015.
Šta je sa Nemačkom?
Oni imaju dosta čiste energije.
Ali kada pogledate podatke,
emisije Nemačke zapravo rastu od 2009.
i nema skoro nikoga ko će vam reći
da će oni ispuniti svoja obećanja, koja se tiču klimatskih promena, do 2020.
Nije teško razumeti razlog.
Solarna i energija vetra daju pogon oko 10 do 20% vremena,
što znači da kada ne sija sunce
i ne duva vetar,
još uvek vam je potrebna energija za bolnice,
domaćinstva, gradove, fabrike.
I iako su akumulatori napredovali poprilično u poslednje vreme,
zapravo nikada neće biti jednako efikasni
kao električna mreža.
Svaki put kada stavite električnu energiju u akumulator i izvučete je,
izgubite oko 20 do 40% snage.
Zato, kada u Kaliforniji
pokušavamo da se nosimo sa svom solarnom energijom koju smo doneli -
sada dobijamo oko 10% električne energjie iz solarnih izvora -
kada sunce zađe, i ljudi se vrate kućama s posla
i uključe svoje klime i TV-ove
i svaki drugi aparat u kući,
potrebno nam je mnogo rezervi u vidu prirodnog gasa.
Mi smo zapravo stavljali
dosta prirodnog gasa u padine planine.
To je funkcionisalo dobro jedno vreme,
ali krajem prošle godine, došlo je do curenja.
Ovo je Kanjon Aliso.
Iscurelo je toliko metana
da je to bilo jednako stavljanju pola miliona automobila na puteve.
Prešli smo sva ograničenja koja se tiču klimatskih promena za godinu.
Šta je sa Indijom?
Ponekad zaista morate da putujete da biste dobili prave podatke,
tako da smo otputovali u Indiju pre par meseci.
Upoznali smo sve bitne zvaničnike - za solarnu, nuklearnu i druge energije -
i rekli su nam:
"Zapravo imamo ozbiljnije probleme
od Nemačke i Kalifornije.
Nemamo rezerve; nemamo sav taj prirodni gas.
A to je samo početak.
Recimo da želimo da dođemo do 100 gigavata do 2022.
Ali prošle godine smo imali samo pet
a godine pre toga, imali smo pet."
Hajde da bliže pogledamo nuklearnu energiju.
Međuvladin panel za klimatske promene Ujedinjenih nacija
pregledao je sadržaj ugljenika svih ovih različitih goriva
i nuklearna energija ima jako niske vrednosti - niže od solarne.
Jasno je da nuklearna energija daje mnogo pogonske energije -
24 časa dnevno, sedam dana nedeljno.
Tokom jedne godine, jedna elektrana može davati energiju 92% vremena.
Zanimljivo je to da kada pogledate zemlje
koje su koristile razne vrste čistih energija,
postoji samo nekoliko njih koje su to radile
tempom koji je bio jednak nošenju sa krizom klimatskih promena.
Nuklearna energija se čini prilično dobrim rešenjem,
ali postoji velik problem
a siguran sam da ste ga svi svesni,
a to je da je ljudi zaista ne vole.
Rađeno je istraživanje sa ljudima širom sveta,
ne samo u SAD ili Evropi,
preko oko godinu i po dana.
Otkrili su to
da je nuklearna energija zapravo jedan od najnepopularnijih oblika energije.
Čak je i nafta popularnija od nuklearne energije.
Iako je nuklearna pomalo bolja od uglja, stvar je u tome
da se ljudi zaista ne boje uglja na isti način
na koji se boje nuklearne energije, što je zaista podsvesna stvar.
Čega se onda bojimo?
Postoje tri stvari.
Bezbednost samih elektrana -
strah da će se istopiti i napraviti štetu;
otpad iz elektrana;
i asocijacija na oružje.
Mislim da je razumljivo
da inženjeri gledaju na te probleme i traže tehnološka rešenja.
Zbog toga Bil Gejts u Kini razvija napredne reaktore.
Zato 40 različitih preduzetnika radi na ovom problemu.
I ja sam lično veoma uzbuđen zbog ovoga.
Uradili smo izveštaj "Kako napraviti nuklearnu energiju jeftinom".
Torijumski reaktor je naročito obećavajuće rešenje.
Kada me je naučnik za klimatske promene, Džejms Hansen,
upitao da li želim da idem u Kinu
i pogledam kineski program za nuklearnu energiju,
jedva sam dočekao priliku.
Tamo smo bili sa inženjerima sa MIT-a i Univerziteta u Berkliju.
U sebi sam mislio
da će Kinezi sa nuklearnom energijom moći da urade
ono što su uradili sa mnogo toga drugog -
početi da izbacuju male nuklerarne reaktore
na proizvodnim trakama,
pakovati ih kao ajfone ili mekbukove i slati ih širom sveta.
Uzeo bih jedan sebi u Berkliju.
Ali otkrio sam nešto drugačije.
Prezentacije su sve bile uzbudljive i veoma obećavajuće;
trenutno rade na više reaktora.
Došlo je vreme za torijumski reaktor i dosta nas se uzbudilo.
Prošli su kroz celu prezentaciju, došli su do vremenske linije
i rekli su:
"Imaćemo torijumski reaktor na topljenu so
spreman za prodaju šriom sveta
do 2040."
A ja sam rekao: "Šta?"
(Smeh)
Pogledao sam kolege i rekao:
"Oprostite -
možete li vi momci da to malo ubrzate?
Pošto smo pomalo u klimatskoj krizi trenutno.
I da, vaši gradovi su zaista zagađeni."
Odgovorili su sa:
"Nisam siguran šta ste čuli o našem torijumskom programu,
ali nemamo trećinu budžeta
i vaše ministarstvo energetike nije bilo baš predusretljivo
sa svim podacima koje imate u vezi sa testiranjem reaktora."
Onda sam rekao: "Pa, imam ideju.
Znate kako imate 10 godina za demonstraciju tog reaktora?
Hajde da preskočimo to
i da odmah krenemo na komercijalizaciju.
To će uštedeti novac i vreme."
Inženjer me je samo pogledao i rekao:
"Da vas pitam nešto:
Da li biste kupili automobil koji nikad pre toga nije bio isproban?"
Šta onda sa drugim reaktorima?
Imaju reaktor koji je sada na internetu, počinju da ga prodaju.
To je reaktor na gas koji radi na visokim temperaturama.
Ne može da se istopi.
Ali je veoma velik i nezgrapan, to je deo bezbednosti
i niko ne misli da će ikad biti jeftiniji
od reaktora koje imamo.
Oni koji koriste otpad kao gorivo su zaista super kao ideje, ali je istina
da još uvek zapravo ne znamo kako da to izvedemo.
Postoji rizik da ćete zapravo napraviti više otpada
i većina ljudi misli da ako uključite
taj deo procesa sa otpadom,
da će sve to napraviti celu mašinu mnogo skupljom,
da se samo dodaje još jedan komplikovan korak.
Istina je da postoje
prava pitanja o tome koliko toga ćemo zapravo uraditi.
Otišli smo u Indiju i pitali za nuklearni program.
Pre Pariskog klimatskog dovora, iz vlade su rekli
da će uraditi nešto poput 30 novih nuklearnih elektrana.
Ali kada smo došli tamo i ispitali ljude
i čak pogledali unutrašnje dokumente,
oni sada kažu da će ih napraviti oko pet.
U većini sveta, naročito bogatog sveta,
ne pričaju o građenju novih reaktora.
Mi zapravo pričamo o rušenju reaktora
pre nego im istekne radni vek.
Nemačka zapravo vrši pritisak na svoje susede da urade to.
Spomenuo sam SAD - mogli bismo da izgubimo
polovinu svojih reaktora tokom narednih 15 godina,
što bi zbrisalo oko 40% smanjenja emisija
koje treba da dobijemo u okviru Plana za čistu energiju.
U Japanu su, naravno, onesposobili sve svoje nuklearne elektrane,
zamenili su ih ugljem, prirodnim gasom, sagorevanjem nafte
i očekuje se da će aktivirati samo trećinu do dve trećine.
Kada smo prošli kroz brojeve
i dodali sve to -
koliko vidimo da će nuklearne energije Kina i Indija aktivirati
tokom narednih 15 godina,
koliko rizikujemo da se ugasi -
ovo je bilo najstrašnjije otkriće.
Otkrili smo da je svet zapravo pod rizikom da izgubi
četiri puta više čiste energije nego što smo izgubili tokom proteklih 10 godina.
Drugim rečima, nismo u revoluciji čiste energije,
nego u krizi čiste energije.
Razumljivo je onda da će inženjeri tražiti tehničko rešenje
za strah koji ljudi imaju od nuklearne energije.
Ali kada uzmete u obzir da su ovo veliki izazovi,
da će biti potrebno dosta vremena da se oni reše,
a postoji i drugi problem:
da li će ta tehnička rešenja zaista rešiti strah kod ljudi?
Uzmimo u obzir bezbednost.
Znate, uprkos tome šta ljudi misle,
teško je otkriti kako napraviti nuklearnu energiju mnogo bezbednijom.
Svaki medicinski časopis koji se toga dotakne -
ovo je najskorije istraživanje britanskog časopisa "Lanset",
jednog od najuvaženijih časopisa na svetu -
nuklearna energija je najbezbedniji način da se proizvodi pouzdana energija.
Svako se boji nesrećnih slučajeva.
Pogledajte podatke o nesrećama -
Fukušima, Černobil -
Svetska zdravstvena organizacija dolazi do istog zaključka -
najveći deo štete nastaje zbog toga što ljudi paniče,
a paniče jer se plaše.
Drugim rečima,
šteta koja nastaje zapravo ne nastaje zbog mašina
ili radijacije.
Ona nastaje zbog naših strahova.
A šta je sa otpadom?
Svi brinu zbog otpada.
Kod otpada je zanimljivo to
koliko malo ga ima.
Ovo je samo iz jedne elektrane.
Ukoliko uzmete sav nuklearni otpad koji smo ikad proizveli u SAD-u
i stavite ga na teren za američki fudbal, složite ga,
dostigao bi samo 6 metara visine.
A ljudi kažu da on truje ljude ili radi nešto -
to se ne dešava, on samo stoji tu i neko ga posmatra.
Nema ga mnogo.
Nasuprot tome, otpad koji ne kontrolišemo iz proizvodnje energije -
nazivamo ga "zagađenjem" i on ubija sedam miliona ljudi godišnje
i on predstavlja ozbiljnu pretnju za globalno zagrevanje.
Istina je da čak i kada bismo postali dobri u korišćenju otpada kao goriva,
uvek će ostati nešto goriva.
To znači da će uvek biti ljudi koji će misliti da je to velik problem
iz razloga koji se možda ne tiču toliko samog otpada
koliko mislimo.
A šta je sa oružjem?
Možda najviše iznenađuje to što ne možemo naći nikakve primere
zemalja koje imaju nuklearnu energiju
i onda odjednom odluče da nabave oružje.
Zapravo funkcioniše potpuno obrnuto.
Otkrili smo da je jedini način koji znamo
da se rešimo velike količine nuklearnog oružja
taj da koristimo plutonijum iz bojevih glava
kao gorivo u našim nuklearnim elektranama.
I tako, ako želite da se rešite nuklearnog oružja u svetu,
onda će nam biti potrebno mnogo više nuklearne energije.
(Aplauz)
Dok sam napuštao Kinu,
inženjer koji je tamo doveo Bila Gejtsa povukao me je na stranu
i rekao: "Znaš, Majkl, cenim tvoje interesovanje
za različite tehnologije dopremanja nuklearne energije,
ali postoji osnovniji problem,
a to je da prosto ne postoji dovoljno globalne potražnje.
Možemo da napravimo ove mašine na proizvodnim trakama,
znamo kako da stvari pravimo jeftino,
ali prosto ne postoji dovoljno ljudi koji ih žele."
Hajde onda da se bavimo solarnom i energijom vetra i očuvanjem.
Ubrzajmo napredne nuklearne programe.
Mislim da treba da utrostručimo količinu novca koji na to trošimo.
Ali mislim da je najbitnija stvar,
ukoliko želimo da prevaziđemo klimatsku krizu,
je da imamo na umu da izvor krize čiste energije
ne potiče od mašina,
već od nas samih.
Mnogo vam hvala.
(Aplauz)