Просто зараз
в ваших головах програється фільм.
Це надзвичайне мультитрекове кіно.
Воно має тривимірну візуалізацію та об'ємний звук
для всього, що ви бачите і чуєте прямо зараз,
але це лише початок.
Ваше кіно має запах, смак та дотик.
Воно має відчуття вашого тіла,
біль, голод, оргазми.
Воно має емоції,
злість і щастя.
Воно має спогади, наприклад, сцени з вашого дитинства,
що програються перед вами.
І має постійну позакадрову розповідь
у вашому потоці свідомих роздумів.
В серці цього кіно - ви,
переживаєте все це напряму.
Це кіно - це ваш потік свідомості,
суб'єкт досвіду
розуму та світу.
Свідомість - це один з фундаментальних фактів
людського існування.
Кожен з нас свідомий.
Ми всі маємо наш власний внутрішній фільм,
Ви, і Ви, і Ви.
Не існує нічого, про що ми б знали більш безпосередньо.
Принаймні я безпосередньо знаю мою свідомість.
Я не можу бути цілком впевненим, що ви, друзі, - свідомі.
Свідомість робить життя вартим того, щоб його прожити.
Якби ми не були свідомими, ніщо в нашому житті
не мало б значення чи ваги.
Але в той самий час, це найбільш
таємничий феномен у всесвіті.
Чому ми свідомі?
Чому ми маємо ці внутрішні фільми?
Чому ми - не просто роботи,
які переробляють всі ці вхідні дані,
випускають вихідну інформацію
без споглядання внутрішнього фільму взагалі?
Наразі ніхто не знає відповідей
на ці запитання.
Я зауважу, що для того, щоб інтегрувати свідомість
в науку, можливо, знадобляться деякі радикальні ідеї.
Деякі люди говорять, що наука про свідомість
є неможливою.
Наука, за своєю природою, - об'єктивна.
Свідомість, за своєю природою, - суб'єктивна.
Тому існування науки про свідомість неможливе.
Такі погляди панували протягом більшої частини ХХ століття.
Психологи вивчали поведінку об'єктивно,
неврологи вивчали мозок об'єктивно,
і ніхто навіть не згадує про свідомість.
Навіть 30 років тому, коли було засновано TED,
існувало надзвичайно мало наукових робіт
про свідомість.
Зараз, близько 20 років по тому,
все почало змінюватися.
Неврологи, такі як Френсіс Крік,
і фізики, як Роджер Пенроуз,
говорять, що зараз настав час науці
братися за свідомість.
Відтоді відбувся справжній вибух,
розквіт наукової роботи
про свідомість.
І ця робота - чудова. Вона - надзвичайна.
Але вона також має певні
фундаментальні обмеження до цього часу.
Центральне місце
в науці про свідомість в останні роки
займає пошук зв'язків,
зв'яків між певними зонами мозку
і певними областями свідомості.
Ми бачили деякі роботи такого типу
від Ненсі Конвішер і її чудову працю,
яку вона презентувала декілька хвилин тому.
Тепер ми набагато краще розуміємо, наприклад,
типи зон мозку, які поєднанні
з досвідом свідомості в розрізнянні лиць
чи відчутті болю,
чи відчутті щастя.
Але це досі наука про зв'язки.
Це не наука, яка пояснює.
Ми знаємо, що ці зони мозку
поєднані з певними видами свідомої поведінки,
але ми не знаємо, чому це так.
Я б хотів подати це, сказавши,
що праці такого типу з неврології
відповідають на деякі запитання,
які нас цікавлять щодо свідомості,
питання про те, що роблять певні зони мозку,
і з чим вони поєднуються.
Але в певному розумінні, це - прості проблеми.
Не критикуйте неврологів.
Немає жодної дійсно простої проблеми щодо свідомості.
Але це не розв'язує справжньої загадки
щодо суті суб'єкту:
чому всі ці фізичні процеси в мозку
повинні взагалі супроводжуватися свідомістю?
Чому існує це внутрішнє суб'єктивне кіно?
Просто зараз ми не маємо жодної здогадки.
І ви можете сказати,
давайте просто дамо неврології декілька років.
З'являться інші непередбачені явища,
такі як затори, як буревії,
такі як життя, і ми їх осмислимо.
Класичні випадки появи непередбачених явищ -
це всі випадки нової поведінки:
як поводяться затори,
як функціонують буревії,
як репродукується живий організм
і як він адаптується, і метаболізується, -
всі запитання про об'єктивне функціонування.
Ви могли б застосувати це до людського мозку,
пояснюючи деякі типи поведінки
і функції людського мозку
як непередбачені феномени:
як ми ходимо, як ми говоримо, як ми граємо в шахи,
всі ці запитання про поведінку.
Але коли доходить до свідомості,
питання щодо поведінки
здаються дрібними проблемами.
Коли доходить до серйозних проблем,
то постає питання:
чому вся ця поведінка
супроводжується суб'єктивним досвідом?
І тут стандартна парадигма
емерджентності
чи стандартні теорії неврології
насправді досі можуть мало що сказати.
В душі я - науковий матеріаліст.
Мені потрібна теорія свідомості,
яка б працювала,
і вже протягом довгого періоду часу я б'юсь
головою об стіну,
шукаючи теорію свідомості
в цілком фізичних термінах,
яка б працювала.
Але зрештою я прийшов до висновку,
що вона не спрацьовує систематично.
Це довга історія,
але суть її - що ми отримаємо
із суто редукціоністських пояснень
у фізичних та логічних термінах?
Розповіді про функціонування системи,
її структуру, її динаміку,
поведінку, яку вона продукує, -
чудово для вирішення простих задач:
як ми поводимось, як ми функціонуємо.
Проте, коли питання стосується суб'єктивного досвіду, -
чому присутнє відчуття, що все це йде зсередини.
Це дещо принципово нове,
і завжди є додаткове питання.
Отже, я вважаю, ми в певному сенсі, - в тупику.
Ми отримуємо цей чудовий ланцюг пояснень,
до якого ми звикли, коли фізика пояснює хімію,
хімія пояснює біологію,
біологія частково пояснює психологію.
Проте свідомість,
здається, не вписується в цю картину.
З однієї сторони - це дані
про те, що ми свідомі.
З іншої сторони, ми не знаємо,
як прилаштувати її до нашого наукового бачення світу.
Отже, я думаю, зараз свідомість -
вид аномалії,
який нам потрібно інтегрувати
в наше бачення світу, проте ми досі не знаємо як.
Зіткнувшись з такого типу аномалією,
можливо, нам потрібні будуть радикальні ідеї.
Я думаю, можливо, нам знадобиться одна чи дві ідеї,
які спочатку здадуться божевільними,
доки ми не освоїмо свідомість
з наукової точки зору.
Зараз ми маємо декілька гіпотез,
якими пожуть бути ці ідеї.
Мій друг, Ден Денет, який зараз тут, має одну.
Його божевільна ідея - немає складної проблеми
свідомості.
Вся ідея внутрішнього суб'єктивного кіно
охоплює певного роду ілюзію та плутанину.
Насправді, все що нам потрібно зробити - так це пояснити
об'єктивні функції, поведінкові реакції мозку,
і тоді ми пояснимо все,
що потрібно пояснити.
Давайте підтримаємо його.
Цю радикальну ідею
варто дослідити,
якщо ви хочете отримати чисто редукціоністську,
логічну теорію свідомості.
В той самий час, для мене, як і для багатьох інших людей,
ця точка зору надто близька до простого
заперечення факту свідомості,
щоб бути задовільною.
Отже, я рухаюсь в іншому напрямку.
Час, що залишився,
я хочу використати на розляд двох божевільних ідей,
які, на мій погляд, можуть мати перспективи.
Перша божевільна ідея -
свідомість є основоположною.
Фізики інколи беруть деякі аспекти всесвіту
за фундаментальні складові:
простір, час, маса.
Вони теоритично допускають фундаментальні закони, що керують ними,
такі як закон гравітації чи закон квантової механіки.
Ці фундаментальні властивості та закони
неможливо пояснити більш базовими термінами.
Більше того, вони вважаються основними,
і вони в основі створення світу.
Інколи список основ поповнюється.
В 19 столітті Максвелл виявив,
що неможливо пояснити електромагнітні явища
існуючими основними поняттями -
простору, часу, ваги - Закон Ньютона.
Так він відкрив фундаментальний закон
електромагнетизму,
а електричний заряд взяв
як фундаментальний елемент,
який керується цим законом.
Я думаю, така ж ситуація
і зі свідомістю.
Якщо ми не можемо пояснити свідомість
з допомогою існуючих базових термінів -
простору, часу, ваги, заряду, -
то виходячи з логічних міркувань, ми повинні розширити перелік.
Природно було б визначити
свідомість як дещо базове,
фундаментальну складову структури природи.
Це не означає, що раптово зникає можливість створення науки про неї.
Навпаки - це відкриває нам можливість створення такої науки.
Що нам в такому випадку потрібно - так це вивчення
фундаментальних законів, якими керується свідомість,
законів, які встановлюють зв'язок між свідомістю
та іншими основами: простором, часом, вагою,
фізичними процесами.
Фізики інколи говорять,
що нам потрібні фундаментальні закони настільки елементарні,
щоб їх можна було помістити у напис на футболці.
Отже, я думаю, схожа ситуація складається
у нас зі свідомістю.
Ми хочемо знайти такі елементарні фундаментальні закони,
щоб можна було помістити їх на лицевій стороні футболки.
Ми поки що не знаємо, якими будуть ці закони,
але від цього залежить, якими ми будемо пізніше.
Наступна божевільна ідея -
можливо, свідомість універсальна.
Кожна система може мати певний рівень
свідомості.
Цю точку зору інколи ще називають панпсихізмом:
загальна для всіх психологія інтелекту.
Кожна система свідома,
не лише люди, собаки, миші, мухи,
але навіть мікроби Роба Найта,
елементарні частинки.
Навіть фотон має певний рівень свідомості.
Ідея не в тому, що фотон - розумний
і може думати.
Не йдеться про фотон,
який помирає від туги,
тому що думає: "О, я завжди літаю кругом, наближаючись до швидкості світла.
Я ніколи не сповільнюсь і не відчую запаху троянд."
Ні, зовсім не так.
Ідея в тому, що, можливо, фотони мають
певний елемент природженого суб'єктивного відчуття,
яке є першим попередником свідомості.
Це може звучати безглуздо.
Я маю на увазі, навіщо комусь таке вигадувати?
Деяка мотивація йде від першої божевільної ідеї -
що свідомість є фундаментальним поняттям.
Якщо це - фундаментальне поняття, таке як простір, час та вага,
тоді природно вважати, що вона універсальна також,
як і вони.
Варто також відзначити, що хоча ідея
здається нелогічною для нас,
вона є більш прийнятною для представників
інших культур,
де людський інтелект розглядається, як щось набагато більш
пов'язане з природою.
Мотивація посилюється на основі ідеї,
що, можливо, найбільш простий та дієвий спосіб
відкрити фундаментальні закони, що встановлюють зв'язок між свідомістю
та фізичними процесами -
це встановити зв'язок між свідомістю та інформацією.
Де б не опрацьовувалась інформація,
всюди присутня свідомість.
Комплексна обробка інформації як у людини,
комплексна свідомість.
Проста обробка інформації -
проста свідомість.
Вражаюча річ, в останні роки
невролог Джуліо Тононі
розглянув цю теорію
та розвинув її детально
на основі математичної теорії.
Він має математичну величину
інтегрованості інформації,
яку він називає "фі",
нею вимірюється кількість інформації,
інтегрована в систему.
І він припускає зв'язок між"фі"
та свідомістю.
Отже в людському мозку
неймовірно велика інтегрованість інформації,
високий рівень "фі",
вся свідомість.
В миші - середній рівень інформаційної інтегрованості
досить значний,
досить серйозна кількість свідомості.
Але якщо перейти до червів,
мікробів, частинок,
кількість "фі" - падає.
Концентрація інтегрованості інформації падає,
проте вона досі - ненульова.
Згідно з теорією Тононі,
в них все ще буде ненульовий рівень
свідомості.
Фактично, він пропонує фундаментальний закон
свідомості: високий "фі"- висока свідомість.
Наразі, я не знаю, чи вірна ця теорія,
але насправді, можливо, це передова теорія на сьогодні
в науці про свідомість.
Вона використовується для інтеграції цілого ряду
наукових даних.
І в неї чудова перевага: вона достатньо проста,
щоб поміститись на передній стороні футболки.
Інша вирішальна мотивація -
панпсихізм може допомогти інтегрувати
свідомість у фізичний світ.
Фізики та філософи часто зауважували,
що фізика - навдивовижу абстрактна.
Вона описує структуру реальності
на основі багатьох рівнянь,
але вона не пояснює реальність,
що лежить в її основі.
Як подає це Стівен Хокінг,
що провокує ці рівняння?
Отже, з точки зору панпсихізму,
ви можете залишити рівняння без уваги,
але Ви також можете з їх допомогою описати
потік свідомості.
Чим, в кінцевому рахунку, займаються фізики, -
так це описуванням потоку свідомості.
З цієї точки зору, це свідомість
надає значення рівнянням.
З цього погляду, свідомість не витає
десь поза фізичним світом,
як дещо особливе.
Вона знаходиться прямо там, в його серці.
Ця точка зору, я вважаю, підхід панпсихізму,
має потенціал змінити наше ставлення
до природи,
і може мати досить серйозні соціальні
та етичні наслідки.
Дещо з цього може здаватись нелогічним.
Я звик думати: я не повинен їсти нічого,
що є свідомим,
а отже, я повинен бути вегетеріанцем.
Тепер, якщо Ви панпсихіст і приймаєте цей підхід,
ви відчуєте сильний голод.
Отже, чим більше ви про це думаєте,
тим більше схильні мінятись ваші погляди
тоді, коли йдеться про етичні цілі
та моральні міркування,
не стільки сама свідомість,
а рівень і складність свідомості.
Природно говорити про свідомість
і в інших системах, таких як комп'ютери.
А як щодо штучної інтелектуальної системи
Саманти у фільмі "Вона"?
Чи свідома вона?
Гаразд, якщо ви схиляєтесь до інформаційного
підходу панпсихізму,
вона, звичайно, має складну систему обробки
та інтегрованості інформації,
отже, досить ймовірно, відповідь - так, вона - свідома.
Якщо це так, тоді досить серйозно постають
етичні питання, як щодо етичності
розробки інтелектуальних комп'ютерних систем,
так і щодо етичності відключення їх.
Нарешті, ви можете спитати про свідомість
цілих груп,
планети.
Чи має Канада свою свідомість?
Чи на більш локальному рівні -
інтегрованої групи
такої, як аудиторія TED-конференції,
чи володіємо ми прямо зараз колективною свідомістю,
внутрішнім фільмом
для TED-групи,
який відмінний від внутрішніх фільмів
кожної нашої частини?
Я не знаю відповіді на це запитання,
але я думаю, є щонайменше одне,
варте уваги.
Гаразд, отже це погляд панпсихізму,
досить радикальний,
і я не знаю, чи вірний.
Я, насправді, більш впевнений
щодо першої божевільної ідеї,
що свідомість - фундаментальна,
ніж щодо другої,
що вона універсальна.
Я маю на увазі, цей підхід викликає масу запитань,
має безліч проблемних моментів,
наприклад, як ці маленькі частинки
свідомості зібрати
в суцільну свідомість,
яку ми знаємо і любимо.
Якщо ми зможемо відповісти на ці запитання,
тоді, я думаю, ми будемо на правильному шляху
до серйозної теорії свідомості.
Якщо ні, добре, це, можливо, найскладніша проблема
в науці та філософії.
Ми не можемо розраховувати на раптове її вирішення.
Проте, я думаю, ми вирішимо її в кінцевому підсумку.
Розуміння свідомості - це реальний ключ, гадаю,
як до розуміння всесвіту,
так і до усвідомлення себе самого.
Можливо, зараз приймається правильна божевільна ідея.
Дякую.
(Оплески)