Proizvođači i prodavci parfema mogu da razlikuju zasebne note
u mirisima koji su napravljeni od stotina nijansi.
Poznato je da eksperti za čaj mogu
da ustanove ne samo odakle potiče čaj,
nego i kada je čaj ubran i da li je bio posađen pored drveta šljive,
a u Njujorškoj tranzitnoj inspekciji
nekada je postojao radnik odgovoran samo za utvrđivanje curenja goriva
u sistemu podzemne železnice mirisom.
Da li svako može da nauči da oseća mirise uz osetljivost ovih stručnjaka?
Za većinu među nama, ono što mirišemo je prevashodno nehotično,
bilo da je smeće iza restorana,
šampon žene koja je izašla iz lifta dok ulazite
ili miris svežeg hleba iz pekare.
Sa nekoliko miliona mirisnih receptora u našem nosu,
jasno je da nam ne nedostaje sposobnost da dobro osetimo miris.
Možda samo ne obraćamo uvek dovoljno pažnje.
Šteta je jer tako možda propuštamo mogućnosti
da stvorimo jake emotivne veze.
Mirisi su snažno povezani sa emocijama
i mogu pobuditi sećanja na mesta sa kojih smo odavno otišli
i na ljude koje smo voleli.
Srećom, moguće je istrenirati naš mozak da bolje upotrebi čulo mirisa.
Na primer, Helen Keler je mogla da prepozna zanimanje osobe
i, prema njenim rečima,
da razlikuje stolara od radnika u čeličani,
umetnika od zidara ili hemičara
jednostavnim udahom.
Pratite ove korake i moći ćete
da promenite način na koji će vam svet mirisati.
Prvo, zabodite nos u to.
Neke životinje, poznate po dobrom čulu mirisa,
kao psi koji mogu da nanjuše eksploziv
i svinje koje mogu da pronađu tartufe pod zemljom,
stave svoj nos tačno na mesto koje žele da onjuše.
U međuvremenu, ljudski nosevi nalaze su u vazduhu,
stvarajući nam anatomsku prepreku.
Zato primaknite nos bliže svetu oko vas.
Zemlji, površinama, predmetima, hrani u ruci.
Približite se svom psu, partneru, knjizi koju čitate.
Ne samo da će vaš nos biti bliži izvoru mirisa,
nego će i toplina vašeg daha učiniti da bolje osetite miris.
Drugo, pomirišite kao da stvarno to mislite.
Mirisanje se zapravo dešava gore, blizu mosta našeg nosa
u četvrtastom tkivu veličine poštanske markice koje se zove mirisni epitel.
Kada pomirišemo, molekuli mirisa se usisavaju u naše nozdrve
dok ne udare u ovo tkivo
gde se lepe za naše olfaktorne ili mirisne receptore.
Kada normalno udišemo, samo malo vazduha dopre do tamo,
ali jedan ili dva dobra, jaka udaha kroz nos
omogućiće da više vazduha stigne do vaših mirisnih receptora.
Nakon samo nekoliko dodatnih udaha kroz nos,
receptori, koji najbolje primećuju nove mirise,
privremeno se isključuju,
tako da možete odmoriti svoj nos i udahnuti ponovo kasnije.
Na kraju, zadržite se na mirisu.
Većini mirisa oko nas ne posvećujemo mnogo pažnje,
ali kada samo obratite pažnju na to što mirišete
i kada pokušate to da opišete, imenujete i da locirate poreklo,
možete da proširite svoj rečnik mirisa.
Kada se molekul mirisa poveže sa mirisnim receptorom,
on odašilje električni signal iz senzornog neurona
do olfaktornih lampica u našem mozgu.
Ovaj signal zatim putuje do drugih delova mozga,
gde se integriše sa ukusom, uspomenama, ili emotivnim informacijama
pre nego što ga registrujemo kao miris.
Istraživanja uz pomoć magnetne rezonance pokazuju da dodatno vreme koje provedemo
koncentrišući se na miris
menja mozak onih koji imaju iskustva u mirisanju.
Za njih doživljavanje i zamišljanje mirisa postaje više automatsko
nego za one koji nisu eksperti.
Kako biste se upustili u ovo, zgrabite sastojke iz kuhinje -
začine, vanilu ili voće,
ali nikada ništa otrovno.
Zažmurite i zamolite nekoga da vam ih stavi pod nos.
Pomirišite i pokušajte da imenujete izvor.
Tokom vremena, počećete da razlikujete nijanse u poznatim mirisima
i da prepoznajete karakteristike novih i neobičnih mirisa.
Osoba koja pravi ili prodaje parfeme vežbala je ove korake
dovoljno da postane umetnik mirisa,
ali čak iako nikada ne budete toliko uspešni,
spektakularni rezultat nespektakularne radnje
promeniće način na koji osećate i doživljavate dane.