כריס אנדרסון ביקש ממני להכניס את 25 השנה האחרונות
של הפעילות נגד העוני ב-10 דקות, עבור TED.
ככה אנגלי מבקש מאירי להיות תמציתי.
[צחוק]
עניתי, "כריס, בשביל זה צריך נס."
הוא אמר, "בונו, נכון שזה יהיה שימוש טוב בתסביך המשיחיות שלך?"
אז נכון,
אבל אז חשבתי, הבה נגדיל את 25 השנים.
הבה נחזור אל לפני ישו, 3,000 שנה לאחור,
לתקופה שבה, לפחות בעיני, המסע למען הצדק,
המסע נגד אי-שוויון ועוני באמת החל.
לפני 3,000 שנה,
הציוויליזציה רק החלה על גדות הנילוס,
כמה עבדים, שהיו במקרה רועים יהודיים,
הסריחו מחרא של כבשים, אולי,
טענו בפני פרעה, שישב מוגבה על כס מלכותו,
"אנו, הוד רוממותו, שווים לך."
ופרעה אמר, "לא, לא.
אתם, הוד עליבותכם, ודאי מתלוצצים."
והם ענו, "ממש לא. ככה כתוב כאן,
בספר הקדוש שלנו."
נחתוך למאה שלנו, אותה ארץ, אותן פירמידות,
ועם אחר שמפיץ את אותו רעיון
של שוויון, בעזרת ספר אחר.
הפעם זהו ספר הפנים, "פייסבוק".
המונים נאספים בכיכר תחריר.
הם הופכים את הרשת הוירטואלית לממשית,
ובעצם איתחלו מחדש את המאה ה-21.
לא נקל ראש בבלגן ובכיעור
של הימים שאחרי האביב הערבי,
וגם לא נפריז בערך התפקיד שמילאה הטכנולוגיה,
אך הדברים האלה נתנו לנו מושג לגבי מה שאפשרי
כשמודל הכוח העתיק הזה, הפירמידה,
מתהפך, ומציב את העם למעלה
ואת פרעוני ימינו בתחתית, למעשה.
זה מראה לנו גם שדברים רבי-עוצמה
כמו המידע ושיתופו, יכולים לערער את אי-השוויון,
כי העובדות, כמו העם,
רוצות לצאת לחופשי, כשהן חופשיות,
החירות בד"כ נמצאת ממש מעבר לפינה,
אפילו עבור העניים שבעניים--
עובדות שבכוחן לקעקע את הציניות
ואת האדישות, שמובילות לרפיון,
עובדות שיכולות לומר לנו מה עובד,
וחשוב יותר, מה לא, כדי שנוכל לתקן את זה,
עובדות שאם אנו שומעים אותן ומקשיבים להן עשויות לעזור לנו
לעמוד באתגר שהציב נלסון מנדלה
עוד ב-2005,
כשביקש מאיתנו להיות הדור הדגול
שיתגבר על העלבון הגדול ביותר לאנושות:
העוני הקיצוני,
עובדות שצוברות תנופה עזה,
אז חשבתי לעצמי, "עזוב את אופרת הרוק,
עזוב את הבומבסטיות, את הטריקים הרגילים."
היום צריך לשיר רק את העובדות,
כי אני באמת מקבל את החנון הפנימי שלי,
וכוכב הרוק נזרק החוצה.
ייכנס-נא האקטיביסט שנשען על ראיות, הפאקט-טיביסט.
כי מה שהעובדות אומרות לנו
הוא שמסעה הארוך והאיטי
של האנושות, המסע הארוך למען השוויון,
מתחיל בעצם להאיץ.
ראו את כל מה שהושג.
ראו את התמונות שמציירים הנתונים האלה.
מאז שנת 2000, מאז תחילת המילניום,
יש 8 מיליון יותר חולי איידס
שמקבלים תרופות מצילות-חיים.
מלריה: יש 8 מדינות בתת הסהרה האפריקאית
ששיעור התמותה בהן צנח ב-75 אחוז.
אצל ילדים מתחת לגיל 5, תמותת הילדים, ילדים בני פחות מ-5,
ירדה ב-2.65 מיליון מידי שנה.
זה אומר שחיי 7,256 ילדים ניצלו בכל יום ויום.
וואו. וואו. [מחיאות כפיים]
בואו באמת נעצור לשניה, ונחשוב על זה.
האם קראתם היכן שהוא משהו, בשבוע האחרון,
שאפילו מתקרב בחשיבותו למספר הזה? וואו.
בשורות נפלאות. זה משגע אותי
לחשוב שרוב האנשים כנראה לא יודעים על זה.
שבעת אלפים ילדים ביום. הנה שניים מהם.
אלו הם מייקל ובנדיקטה,
והם חיים, במידה רבה
הודות לד"ר פטרישיה אסמואה-- היא מדהימה--
והקרן העולמית, שכולכם תומכים בה כספית,
גם אם אינכם מודעים לכך.
הקרן העולמית מספקת תרופות נגד איידס
שמונעות מהאמהות להעביר את הנגיף לילדיהן.
הבשורות הנפלאות האלה לא אירעו מעצמן.
נלחמו עליהן, נאבקו למענן,
והומצאו עבורן חידושים.
והבשורות הנהדרות האלה מולידות בשורות אף יותר טובות,
כי זו המגמה ההיסטורית.
מספר האנשים שחיים בעוני הרסני
לגוף ולנפש, ירד
מ-43 אחוז מאוכלוסיית העולם ב-1990
ל-33 אחוז עד שנת 2000,
ול-21 אחוז עד 2010.
מחיאות כפיים סוערות בבקשה. [מחיאות כפיים]
ירידה של חצי. חצי!
השיעור עודנו גבוה מדי-- עדיין יותר מדי אנשים
מאבדים את חייהם שלא לצורך.
יש עוד עבודה לפנינו.
אבל הדברים האלה גורמים ללב לפסוח על פעימה. זה מדהים.
ולמי שחי על פחות מ-1.25 דולר ליום,
למי שחי בסוג כזה של עוני,
זה לא סתם מידע.
זה הכל.
להורה שרוצה את המיטב עבור ילדיו-- ואני כזה--
השינוי המהיר הזה הוא מפלט מן הייאוש ואל התקווה.
יודעים מה? אם המגמה תימשך,
ראו לאן תגיע כמות האנשים שחיים על 1.25 דולר ליום
עד 2030.
לא יכול להיות, נכון?
זה מה שהנתונים אומרים לנו. אם המגמה תימשך,
אנו נגיע, וואו, לאזור האפס.
עבור טוחני מספרים כמונו,
זהו האזור הארוגני,
ויהיה הוגן מצידי לומר שכעת אני
מגורה מינית לנוכח התאמת הנתונים.
מדובר בחיסול למעשה של העוני הקיצוני,
כמוגדר ע"י האנשים שחיים על פחות מ-1.25 דולר ליום,
מותאם, כמובן, לאינפלציה לפי קו הבסיס של 1990.
אנו אוהבים שיש לנו קו בסיס טוב.
זה מדהים.
אני יודע שכמה מכם חושבים שהתהליך הזה
מתרחש כולו באסיה או באמריקה הלטינית,
או בארצות לדוגמה כמו ברזיל--
ומי לא אוהב דוגמניות ברזילאיות?--
אבל תביטו על תת הסהרה האפריקאית.
יש שם אוסף של 10 מדינות, יש שמכנים אותן "האריות",
שבעשור האחרון בכולן יחד
היתה 100% שמיטת חובות,
שילוש של כמות הסיוע, עליה פי עשר בהשקעות--
השקעות זרות ישירות--
שגרמו לעלייה של פי ארבעה במשאבים המקומיים-- כלומר הכסף המקומי--
שבהשקעה נבונה-- הודות לממשל נבון--
מורידה בשליש את תמותת הילדים,
מכפילה את שיעורי השלמת ההשכלה,
וגם הם הורידו בחצי את מידת העוני הקיצוני,
ובקצב הזה, גם ה-10 האלה יגיעו לאפס.
כך שגאוות האריות
מאששת את התפישה.
יש לכך כל מיני יתרונות.
בתור התחלה, כבר לא תצטרכו להקשיב
לאיזה ישו שחצן, קטן ובלתי-נסבל כמוני.
מה דעתכם על כך? [מחיאות כפיים]
ו-2028? 2030? הן ממש קרובות.
זה בערך במרחק 3 מופעי פרידה של "האבנים המתגלגלות".
[צחוק] אני מקווה. מאד מקווה.
הם גורמים לנו להיראות ממש צעירים.
אז מדוע איננו מדלגים משמחה בגלל זה?
כי ההזדמנות היא אמיתית, אבל כך גם הסיכון.
לא נוכל להשיג את זה עד שלא נקבל באמת את העובדה
שבכוחנו להשיג את זה.
הביטו בגרף הזה.
זה נקרא "רפיון-ידיים". ככה אנו דופקים את זה.
והגרף הבא הוא באמת יפהפה.
הוא נקרא "תנופה".
כך אנו יכולים לכופף את קשת ההיסטוריה
למטה, לכיוון האפס.
רק בכך שנעשה את מה שאנו יודעים שעובד.
רפיון-ידיים מול תנופה.
יש סיכון, וכמובן,
ככל שמתקרבים, כך זה נעשה קשה.
אנו מכירים את המכשולים שעל דרכנו
ממש עכשיו, בזמנים הקשים.
למעשה, היום בעיר הבירה שלכם, בזמנים הקשים,
אלו ששומרים על הארנק הלאומי רוצים לקצץ
תכניות מצילות-חיים כמו הקרן העולמית.
אבל אתם יכולים לעשות משהו בעניין.
אתם יכולים לומר לפוליטיקאים
שהקיצוצים האלה עלולים לעלות בחיי אדם.
ממש היום, באוסלו, במקרה,
חברות הנפט נאבקות לשמור על סודיות
התשלומים שלהן לממשלות
עבור הפקת נפט בארצות מתפתחות.
גם בקשר לכך אתם יכולים לעשות משהו.
תוכלו להצטרף ל"וואן קמפיין",
ולמנהיגים כדוגמת מו איברהים, יזם "טלקום".
אנו מקדמים חוקים שיבטיחו שלפחות חלק
מן העושר שמתחת לאדמה
יגיע לידיהם של אלה שחיים עליה.
ועכשיו אנו יודעים
שהמחלה הגדולה מכולן
איננה מחלה, אלא שחיתות.
אבל גם לכך יש חיסון.
קוראים לו "שקיפות", מערכי נתונים פתוחים,
משהו שקהילת TED ממש טובה בו.
אור-יום, אם תרצו. שקיפות.
והטכנולוגיה מאד תורמת לכך.
נעשה יותר ויותר קשה להסתיר מעשים רעים.
הבה ואספר לכם על "דוח יו",
משהו שמאד מלהיב אותי. מדובר ב-150,000 ילידי המילניום
בכל רחבי אוגנדה, אנשים צעירים
חמושים בניידים דור 2, רשת חברתית מבוססת-מסרונים
שחושפת שחיתויות ממשלתיות
ודורשת לדעת מה מופיע בתקציב
ואיך מוצא הכסף שלהם.
זה מלהיב.
הרי ברגע שישנם הכלים האלה
אי-אפשר שלא להשתמש בהם.
ברגע שישנו הידע הזה, אי-אפשר להעלים אותו.
אי-אפשר למחוק את הנתונים האלה מן המוח,
אבל אפשר למחוק את הדימוי הקלישאתי
של אנשים עניים ומתחננים
שלא נוטלים לידיהם את השליטה על חייהם.
אפשר למחוק את זה. באמת.
כי זה כבר לא נכון. [מחיאות כפיים]
מדובר בשינוי מוחלט.
2030? עד 2030 - רובוטים,
שלא רק יגישו לנו בירה "גינס" אלא גם ישתו אותה.
עד שנגיע לשם,
כל מקום שיש בו משהו שמזכיר בקושי ממשל
יהיה אולי בדרך החוצה.
אז אני נמצא כאן כדי-- בעצם, אנחנו כאן
כדי לנסות ולהדביק אתכם בנגיף הנתונים המוסרי,
זה שאנו מכנים "פאקטיביזם".
הוא לא יהרוג אתכם.
אלא יציל אינספור חיים.
נראה לי שאנו, ב"וואן קמפיין", נשמח מאד אם תהיו
מדבקים, תפיצו את זה, תשתפו בזה, תעבירו את זה הלאה.
ובכך תצטרפו אלינו ואל אינספור אחרים
במה שלדעתי היא ההרפתקה הגדולה ביותר מאז ומעולם,
המסע המוחלט למען השוויון.
הייתכן באמת שנהיה הדור הדגול
שמנדלה ביקש מאיתנו להיות?
הייתכן שניענה לקול הכרוז באמצעות המדע?
באמצעות ההגיון, בעובדות?
ואף אעיז ואומר, באמצעות רגשות?
כי ברור שלפאקטיביסטים יש גם רגשות.
אני חושב על וואיל רונים.
חלקכם מכיר אותו. הוא הקים את אחת מקבוצות ה"פייסבוק"
שמאחורי אירועי כיכר תחריר בקהיר.
הוא נזרק בשל כך לכלא,
אבל מילותיו מקועקעות אצלי במוח.
"אנחנו ננצח, משום שאיננו מבינים בפוליטיקה.
ננצח, משום שאיננו משחקים במשחקיהם המלוכלכים.
ננצח משום שאין לנו סדר-יום מפלגתי פוליטי.
אנו ננצח, משום שהדמעות
שזולגות מעינינו, בעצם זולגות מליבותינו.
ננצח משום שיש לנו חלומות,
ואנו מוכנים להילחם על חלומות אלה."
וואיל צודק.
אנחנו ננצח
אם נפעל כאיש אחד,
כי הכוח של האנשים
חזק בהרבה מהאנשים שמחזיקים בכוח.
תודה לכם.
[מחיאות כפיים]
תודה רבה לכם.[מחיאות כפיים]