Jag är här i dag för att tala om en besvärande fråga
som har ett lika besvärande svar.
Mitt ämne är hemligheterna bakom våld i hemmet,
och frågan jag kommer att angripa
är den fråga som alla alltid frågar sig:
Varför stannar hon?
Varför skulle någon stanna med en man som slår henne?
Jag är inte psykiatriker, socialarbetare
eller expert på våld i hemmet.
Jag är bara en kvinna med någonting att berätta.
Jag var 22. Jag hade precis tagit examen på Harvard College.
Jag hade flyttat till New York för att börja mitt första jobb
som skribent och redaktör för Seventeen Magazine.
Jag hade skaffat mig min första lägenhet,
mitt första lilla gröna American Express-kort,
och jag hade en enorm hemlighet.
Min hemlighet var att den här pistolen
laddad med hollow-pointkulor hade riktats mot mitt huvud
av mannen som jag trodde var min själsfrände
många, många gånger.
Mannen jag älskade mer än någon annan på jorden
höll en pistol mot mitt huvud och hotade att döda mig
fler gånger än jag kan komma ihåg.
Jag är här för att berätta historien om kärlek till en misshandlare,
en psykologisk fälla förklädd som kärlek,
en kärlek som miljoner kvinnor och till och med några män
drabbas av varje år.
Det kan till och med vara din berättelse.
Jag ser inte ut som en typisk överlevare från kvinnomisshandel.
Jag har en kandidatexamen i engelska från Harvard College,
en MBA i marknadföring från Wharton Business School.
Under den största delen av min karriär har jag arbetat för företag på Fortune 500,
företag som Johnson & Johnson, Leo Burnett och The Washington Post.
Jag har varit gift i nästan 20 år med min andra man
och vi har tre barn tillsammans.
Min hund är en svart labrador och jag kör min minivan Honda Odyssey.
(Skratt)
Så mitt första budskap till er är att våld i hemmet
drabbar vem som helst,
alla folkslag, alla religioner, alla olika inkomst- och utbildningsnivåer.
Det finns överallt.
Och mitt andra budskap är att alla tror
att våld i hemmet drabbar kvinnor,
att det är en kvinnofråga.
Inte riktigt.
Mer än 85% av förövarna är män och misshandel i hemmet
sker enbart i intima, långvariga förhållanden där båda är beroende av varandra,
med andra ord, i familjer,
det sista stället vi vill att våld ska finnas eller förväntar oss att hitta våld,
vilket är den stora anledningen till varför våld i hemmet är så märkligt.
Jag skulle själv ha sagt till er att jag var den sista människan på jorden
som skulle ha stannat med en man som slog mig,
men i verkligheten var jag ett typiskt offer på grund av min ålder.
Jag var 22, och i USA
är risken för kvinnor mellan 16 och 24 tre gånger så stor
att utsättas för våld i hemmet
än för kvinnor i andra åldrar
och mer än 500 kvinnor och tjejer i den här åldern
dödas varje år av våldsamma partners,
pojkvänner och äkta män i USA.
Jag var också ett typiskt offer eftersom jag inte visste någonting
om våld i hemmet, dess varningssignaler eller mönster.
Jag träffade Conor en kall, regnig januarinatt.
Han satt bredvid mig på tunnelbanan i New York
och började småprata med mig.
Han berättade två saker för mig.
Det ena var att han också precis hade tagit examen från en Ivy League-skola
och att han arbetade på en väldigt respektingivande bank på Wall Street.
Men det som gjorde det bästa intrycket på mig vid det första mötet
var att han var intelligent och rolig
och han såg ut som en bondpojke.
Han hade två stora kinder, äppelkinder,
och blont hår,
och han verkade vara så trevlig.
En av de smartaste sakerna Conor gjorde, från första början,
var att skapa illusionen att jag var den dominanta parten i förhållandet.
Speciellt i början gjorde han det
genom att höja mig till skyarna.
Vi började dejta och han älskade allting med mig,
att jag var intelligent, att jag hade gått på Harvard,
att jag var en eldsjäl som hjälpte tonåriga flickor, att jag älskade mitt jobb.
Han ville veta allt om min familj,
min barndom och mina förhoppningar och drömmar.
Conor trodde på mig, som författare och kvinna,
på ett sätt som ingen annan tidigare hade gjort.
Han skapade också en magisk atmosfär av tillit mellan oss
genom att avslöja sin hemlighet,
som var att han, från det att han var fyra år gammal,
hade blivit utsatt upprepade gånger för våldsamma fysiska övergrepp
av sin styvpappa,
och övergreppen hade varit så omfattande att han hade blivit tvungen att hoppa av skolan i åttonde klass
även fast han var väldigt intelligent
och han hade ägnat nästan 20 år till att återuppbygga sitt liv.
Det var anledningen till varför hans Ivy League-examen
och Wall Street-jobb och hans skinande framtidsutsikter
betydde så mycket för honom.
Om du hade berättat för mig
att den här intelligenta, roliga, känslosamma mannen som älskade mig
en dag skulle diktera om jag skulle ha makeup eller inte,
hur korta mina kjolar skulle vara,
var jag bodde, vilka jobb jag tog,
vilka mina vänner var och var jag firade jul,
skulle jag ha skrattat åt dig.
För det fanns inte den minsta antydan av våld eller kontroll
eller ilska hos Conor från början.
Jag visste inte att den första fasen
i vilket misshandelsförhållande som helst
är att förföra och charma offret.
Jag visste inte heller att det andra steget var att isolera offret.
Nu var det inte så att Conor kom hem en dag och deklamerade att:
"Du förstår, allt det här vi har hållit på med, som värsta Romeo och Julia, har varit underbart,
men nu behöver jag gå vidare till nästa fas
där jag isolerar och misshandlar dig," - (Skratt) -
"så jag behöver se till att du flyttar ut från den här lägenheten
där grannarna kan höra dig skrika
och bort från den här staden där du har vänner och familj
och medarbetare som kan se blåmärkena."
I stället kom Conor hem en fredagskväll
och berättade för mig att han hade sagt upp sig samma dag,
från sitt drömjobb
och han sade att han hade sagt upp sig på grund av mig,
eftersom jag hade fått honom att känna sig så trygg och älskad
att han inte längre behövde bevisa någonting på Wall Street längre,
och att han bara ville flytta bort från staden
och bort från sin förtryckande, dysfunktionella familj,
och flytta till ett litet samhälle i New England
där han kunde börja om från början i livet med mig vid sin sida.
Nu var det så att det sista jag ville göra var att flytta från New York,
och mitt drömjobb,
men jag tänkte att man gör uppoffringar för sin själsfrände,
så jag gick med på det och sade upp mig från mitt jobb,
och Conor och jag lämnade Manhattan tillsammans.
Jag hade inte aning om att jag höll på att bli förälskad i en förtryckande man,
att jag höll på att gå huvudstupa rätt in i en noggrant gillrad
fysisk, finansiell och psykologisk fälla.
Nästa steg i mönstret för hustrumisshandel
är att introducera ett våldshot
för att se hur hon reagerar.
Det är här pistolerna kommer in.
Så snart vi hade flyttat till New England, ni vet,
det ställe på jorden det var meningen att Conor skulle känna sig så säker på,
köpte han tre pistoler.
Han förvarade en i handskfacket i vår bil.
Han lade en under kudden i vår säng,
och den tredje hade han i fickan hela tiden.
Och han sade att han behövde pistolerna
på grund av det trauma han hade upplevt som liten pojke.
Han behövde dem för att känna sig beskyddad.
Men pistolerna var egentligen ett meddelande till mig,
för även om han inte hade höjt handen mot mig,
var mitt liv i allvarlig fara vartenda ögonblick, varje dag.
Den första gången Conor angrep mig fysiskt
var fem dagar innan vårt bröllop.
Klockan var sju på morgonen och jag hade fortfarande på mig mitt nattlinne.
Jag satt vid datorn och försökte avsluta ett frilansuppdrag,
och jag blev frustrerad,
och Conor använde min ilska som en förevändning
att sätta båda händerna runt min hals
för att hålla dem så tätt att jag inte kunde andas eller skrika,
och han använde stryptaget
till att slå mitt huvud upprepade gånger mot väggen.
Fem dagar senare hade de tio blåmärkena på min hals precis bleknat bort,
och jag satte på mig min mors bröllopsklänning
och gifte mig med honom.
Trots det som hade hänt,
var jag övertygad om att vi skulle leva lyckliga tillsammans för evigt
eftersom jag älskade honom och han älskade mig så mycket.
Och han var väldigt, väldigt ledsen.
Han hade varit väldigt stressad på grund av det kommande bröllopet
och för att han och jag hade bildat en familj.
Det var en isolerad händelse
och han skulle aldrig någonsin skada mig igen.
Det hände två gånger till under smekmånaden.
Den första gången satt jag bakom ratten och försökte hitta en hemlig strand
och jag körde vilse
och han slog mig så hårt på sidan av mitt huvud
att den andra sidan upprepade gånger träffade
sidorutan på förarsidan.
Och några dagar senare, medan han körde hem från vår smekmånad
blev han frustrerad av trafiken
och slängde en kall Big Mac i mitt ansikte.
Conor fortsatte att slå mig en eller två gånger i veckan
under de kommande två och ett halvt åren av vårt äktenskap.
Jag hade gjort misstaget att tro att jag var unik
och ensam i den här situationen.
En av tre amerikanska kvinnor
upplever våld i hemmet eller stalking vid något tillfälle i sitt liv
och CDC (den amerikanska motsvarigheten till Statens folkhälsoinstitut) rapporterar att 15 miljoner barn
utsätts för våld varje år, 15 miljoner.
Så jag var trots allt i ett gott sällskap.
Tillbaka till min fråga:
Varför stannade jag?
Svaret är enkelt.
Jag visste inte att han utsatte mig för övergrepp.
Fastän han höll dessa laddade pistoler mot mitt huvud,
knuffade mig utför trapporna,
hotade att döda vår hund,
drog ut nyckeln ur tändningslåset medan jag körde på motorvägen,
hällde kaffesump på mitt huvud
när jag klädde mig för en jobbintervju,
tänkte jag inte en enda gång på mig själv som en misshandlad fru.
I stället var jag en väldigt stark kvinna
som älskade en svårt skadad man
och jag var den enda människan på jorden
som kunde hjälpa Conor att möta sina demoner.
Den andra fråga alla ställer sig är:
Varför lämnar hon inte bara honom?
Varför gick jag inte bara? Jag kunde ha lämnat honom när som helst.
För mig är det den mest sorgliga och smärtsamma fråga som folk frågar mig
eftersom vi offer vet någonting som du oftast inte känner till:
Det är väldigt farligt att lämna en misshandlare.
För det sista steget mönstret för kvinnomisshandlare
är att döda henne.
Mer än 70 procent av morden av misshandlade fruar
sker efter det att offret har avslutat relationen,
efter det att hon har lyckats lämna honom,
eftersom misshandlaren inte längre har någonting kvar att förlora då.
Andra följder inkluderar långvarig stalkning,
till och med efter det att förövaren har gift om sig,
nekande till finansiella resurser
och manipulation av familjerätten
för att terrorisera offret och hennes barn,
som regelbundet tvingas till domstolen
för att tillbringa timmar utan tillsyn
med mannen som slog deras mor.
Och fortfarande frågar vi oss, varför lämnar hon inte bara honom?
Det var möjligt för mig att lämna honom
på grund av en sista sadistisk misshandel
som bröt genom mitt förnekande.
Jag insåg att mannen jag älskade så mycket
skulle döda mig om jag lät honom göra det.
Så jag bröt tystnaden.
Jag berättade för alla:
polisen, mina grannar,
vänner, min familj, fullständiga främlingar
och jag är här i dag eftersom ni alla hjälpte mig.
Vi tenderar att stereotypifiera offer
med otäcka beteckningar:
självdestruktiva kvinnor, skadat gods.
Frågan "Varför stannar hon?"
är en kod för somliga personer att "Det är hennes fel eftersom hon stannar."
som om offer frivilligt väljer att bli förälskade i män
vars intentioner är att förgöra oss.
Men sedan jag gav ut "Crazy Love"
har jag fått höra hundratals berättelser av män och kvinnor
som också lyckades lämna sina förövare,
som lärde sig en ovärderlig livsinsikt från det som hände
och som har återbyggt sina liv - kärleksfulla, lyckliga liv
som arbetstagare, fruar och mödrar,
liv fullständigt befriade från våld, liksom jag.
För det visar sig att jag faktiskt är ett typiskt offer för hustrumisshandel
och en typisk överlevare av hustrumisshandel.
Jag gifte mig på nytt med en snäll och trevlig man
och vi har de här tre barnen.
Jag har den där svarta labradoren och jag har en minivan.
Det jag aldrig kommer att ha igen,
någonsin,
är en laddad pistol mot mitt huvud
av någon som säger att han älskar mig.
Just nu, kanske du tänker:
"Wow! Det här är fascinerande."
eller "Wow! Hur dum var hon?"
men hela den här tiden har jag faktiskt talat om dig.
Jag kan lova er att det finns flera här inne
som lyssnar på mig nu
som för närvarande är utsatt för övergrepp
eller blev utsatta för övergrepp som barn
eller utsätter någon för övergrepp själva.
Din dotter,
din syster eller din bästa vän kan vara utsatt för övegrepp just nu.
Jag kunde avsluta min egen galna kärlekshistoria
genom att bryta tystnaden.
Jag bryter fortfarande tystnaden i dag.
Det här är mitt sätt att hjälpa andra offer
och det är min sista uppmaning till er.
Berätta för andra vad du har hört här.
Övergrepp frodas bara i tystnad.
Du har makten att göra slut på våld i hemmet
helt enkelt genom att belysa fenomenet.
Vi offer behöver varenda en.
Vi behöver varenda en av er för att förstå
hemligheterna bakom våld i hemmet.
Visa upp övergreppen i solens sken genom att prata om det
med era barn, era medarbetare,
era vänner och er familj.
Se överlevare som underbara, älskvärda människor
med lysande framtidsutsikter.
Uppmärksamma tidiga tecken på våld
och var samvetsgrann och ingrip,
stoppa våldsspiralen, visa offren en säker väg ut.
Tillsammans kan vi göra våra sängar,
våra middagsbord och våra familjer
till de säkra och fredliga oaser de borde vara.
Tack.
(Applåder)