Якби я вам сказав, що існує нова технологія,
яка дала змогу медичному персоналу
покращити результати лікування дітей та дорослих, пацієнтів різного віку;
полегшити їхні страждання та біль,
скоротити час їхнього перебування в операційних залах,
час перебування під наркозом,
а дані кривої "доза-ефект" показують:
що частіше ви це робите,
то більше пацієнти виграють від цього?
Парадокс в тому, що це не має побічної дії
й доступно, незалежно від місця лікування.
Для мене, як для лікаря-терапевта Бостонської дитячої лікарні,
це стало би кардинальною зміною.
Ця технологія - імітація справжньої хірургічної операції.
Це симуляційний метод навчання лікарів.
Я подумав, що варто почати з випадку,
який показує складність завдання
і чому ця технологія не лише покращує медичне обслуговування,
а й є важливою для медицини.
Це новонароджене дитя - маленька дівчинка.
Ми називаємо це "День початку життя",
перший день новоявленого світу життя.
Але щойно вона народжується,
досить швидко стає помітним погіршення її стану.
Частота серцевих скорочень збільшується, тиск знижується,
дихання стає дуже, дуже швидким.
Причину цього видно на рентгенографії грудної клітки.
Це рентгенівський знімок,
повний рентген тіла дитини, немовляти.
Подивіться на верхню частину знімку -
тут повинні відображатися легені і серце.
В нижній частині мала б розміщуватися черевна порожнина
і мав би бути кишківник.
А тут видно ніби напівпрозору ділянку,
яка спрямована до правої верхньої частини грудної клітки дитини.
А ось це кишки, які розташовані неправильно.
В результаті вони штовхають легені,
що, своєю чергою, ускладнює дихання цієї нещасної дитини.
Щоб розв'язати цю проблему,
необхідно негайно відвезти дитину до операційної зали,
повернути кишки назад в черевну порожнину,
щоб легені розправилися,
і дати змогу дитині знову дихати.
Однак перед операцією проводяться
процедури в палаті інтенсивної терапії, де я й працюю.
Я працюю з хірургічними групами.
Ми збираємося біля дитини
і встановлюємо апарат штучного кровообігу.
Змушуємо її заснути,
далі робимо крихітний розтин на шиї,
вводимо катетер в великі судини шиї,
які за розміром нагадують кулькову ручку,
кінчик кулькової ручки,
далі кров надходить до оксигенатору,
в якому вона збагачується киснем,
і знову повертається до тіла.
Ми підтримуємо її життя
і благополучно веземо до операційної зали.
Існує одна проблема:
ця патологія -
вроджена діафрагмальна грижа -
цей отвір, який уможливлює зміщення кишок,
ці паталогічні зміни є рідкісними.
Навіть найпрофесійнішим рукам у світі
досі складно охопити значну кількість -
значну кількість цих пацієнтів -
щоб крива нашого досвіду сягнула 100 %.
Просто вони часто цього не показують.
Отже, як рідкісне зробити загальновживаним?
Існує інша проблема:
в системі медичного обслуговування, яку я вивчаю понад 20 років,
і яка існує сьогодні,
є так звана модель наставництва.
Ця модель відома досить давно.
Ідея полягає в тому, що ви спостерігаєте, як проводиться операція, можливо, один раз,
можливо, кілька разів,
далі її проводите самостійно
і, зрештою, передаєте ці знання наступному поколінню.
І ця модель передбачає те, що ми -
я не повинен вам цього казати -
тренуємося на пацієнтах, яких і лікуємо.
Саме це і є проблемою.
Я думаю, що існує кращий спосіб.
Медицина могла б бути останньою серед важливих галузей,
в якій практика не передує грі.
Я розповім про кращий підхід, за допомогою медичної симуляції.
Насамперед ми звернулися до інших важливих індустрій,
які десятиліттями застосовують цей метод.
Це ядерна енергетика.
Ядерна енергетика створює ситуації
з метою їх відпрацювання, сподіваючись, що такого не станеться.
Усі ми знайомі з авіаційною промисловістю -
сідаючи на літак, ми тішимо себе думкою,
що пілоти та екіпаж тренувалися на тренажерах, схожих на цей літак,
і в ситуаціях, які, сподіваємося, ніколи не стануться насправді,
але ми знаємо, що якщо і стануться,
то вони готові до найгіршого.
Авіаційна промисловість досягла успіху в створенні фюзеляжів
штучного середовища,
бо це важливо для тренування команди.
Це симулятор для навчання з евакуації.
Отже, ще раз, якщо коли-небудь стануться ці рідкісні випадки,
то вони готові діяти без вагань.
Думаю, що мене найбільше приваблює спорт -
безперечно, він важливий.
Згадайте тренування команди бейсболістів.
Я думаю, що це гарний приклад прогресивного тренування.
І, насамперед, це показові ігри.
Команди їдуть до тренувального табору,
в бейсболі може використовуватися симулятор.
Майданчик, на якому вони грають - штучний, а не справжній,
а період тренувань є передігровим сезоном.
Протягом сезону вони виходять на поле
і знаєте, чим до початку гри вони займаються?
Гравці заходять в бейсбольну клітку і годинами тренують удари,
відпрацьовують різні види подач,
відбивають один за одним м'ячі, щоб добре розім'яти м'язи,
готуючись таким чином до самої гри.
А це найбільш феноменальна частина гри
і той, хто стежить за будь-якими спортивними подіями,
побачить, як це відбувається.
Гравець з битою заходить до баттер-боксу,
пітчер готується до подачі м'яча.
За мить до виконання подачі,
які дії гравця з битою?
Він відступає на крок з баттер-боксу
та робить тренувальний замах (свінг).
По-іншому він би цього не зробив.
Я хочу розказати, як ми створюємо подібний тренувальний свінг
в медицині.
Ми робимо тренувальні кабіни для пацієнтів, яких доглядаємо
в Бостонській лікарні.
Розглянемо випадок, який стався у нас недавно.
Це чотирирічна дитина, в якої прогресуюче збільшення розмірів голови
і, як наслідок,
порушення загального розвитку та неврологічні порушення,
а причина цієї хвороби знаходиться тут -
це називається гідроцефалією.
Отже, швидкий екскурс в нейрохірургію.
Тут знаходиться мозок,
який, як ви бачите, розташований у черепній коробці.
Те, що оточує мозок і знаходиться між черепною коробкою і мозком,
називається спинномозковою рідиною,
яка виконує функцію амортизатора.
Саме в цю мить ваш мозок
омивається цією спинномозковою рідиною,
яка циркулює навколо нього.
Виробляючись в одній частині голови, протікає по інших,
і так безперервно.
І всі ми маємо цю гарну модель потоку.
Але, на жаль, у деяких дітей
існує перешкода в структурі перетікання,
яка дуже схожа на корок.
Як наслідок, накопичується рідина
і відбувається витіснення мозку.
Процес його росту ускладнюється.
І, як наслідок, така дитина має неврологічні порушення.
Для дітей це дуже важке захворювання.
Лікується воно хірургічним шляхом.
Традиційна хірургія передбачає невеличке вирізання
ділянки черепної кістки
та встановлення катетеру, через який
ця рідина виводиться в черевну порожнину.
Це складна операція.
Але все ж таки є хороші новини - прогрес в нейрохірургії
дає змогу застосовувати менш інвазивні методи, на відміну
від цієї операції.
В маленький отвір вставляється камера,
яку вводять у глибоку структуру мозку,
роблячи в мембрані маленьку дірку, через яку рідина має змогу витекти,
наче в мийку.
Мозок більше не знаходиться під тиском,
може знову розвиватися,
а ми лікуємо дитину тільки через одну єдину щілину.
Але і тут є одна проблема -
гідроцефалію діагностують відносно рідко.
І ми не маємо хороших навчальних методик
досконалого користування ендоскопом.
Але до цього навіть наші хірурги підійшли творчо.
Вони самі придумали моделі для тренування.
Ось теперішня навчальна модель.
(Сміх)
Я не жартую.
Це червоний перець, який вирощений не в Голлівуді,
справжній червоний перець.
Як саме діють хірурги - вони вставляють ендоскоп в цей перець
і проводять так звану "ектомію насіння".
(Сміх)
Видаляють насіння за допомогою ендоскопу і маленького пінцету.
І таким чином опановують
найпростіше обладнання для такої операції.
Далі вони переходять до наставництва,
багато хто з них навчає власним прикладом,
виконуючи і пояснюючи свої дії -
готуючись до прийому пацієнтів.
Можна робити це набагато краще.
Ми створюємо точні моделі дітей
для того, щоб хірурги мали можливість тренуватися в умовах,
максимально наближених до реальних.
Зараз я вам покажу.
Це моя команда,
так званий відділ медичної інженерії та симуляційних програм.
Це команда надзвичайних людей.
Вони інженери-механіки;
тут ви бачите художників-графіків.
Вони беруть первинні дані обстежень КТ і МРТ,
оцифровують ці дані,
роблять їх рухливими,
накладають їх на проскановані частини тіла цієї дитини,
для яких, залежно від самої операції,
вже готові потрібні форми,
потім ці цифрові дані виводяться
на ультрасучасний трьохвимірний принтер,
на якому ці компоненти будуть надруковані
з точністю до мікрона анатомії дитини.
Ось тут
череп цієї дитини, який був надрукований
за кілька годин до початку операції.
Але ми б не зуміли зробити цю роботу
без наших любих друзів з Вест-Кост, що в Голлівуді, Каліфорнія.
Вони надзвичайно обдаровані люди,
справжні майстри з відтворення реальності.
Ми не витратили на це багато часу.
Що глибше ми занурювались в це,
то краще розуміли, що створюємо кіномистецтво.
Ми знімаємо кіно,
в якому актори - це, насправді, не актори.
Вони справжні лікарі та медсестри.
Ось деякі фото наших друзів в студії Fractured FX
у Голлівуді, штат Каліфорнія,
яка отримала нагороду Еммі за спецефекти.
Це Джастін Ролі зі своєю групою -
це не один з наших пацієнтів --
(Сміх)
це зразок унікальної роботи цих людей.
Ми поєднуємо наш досвід в співпраці,
запрошуючи їхню групу в дитячу Бостонську лікарню,
відправляючи наших спеціалістів в Голлівуд, Каліфорнія,
і такий взаємообмін сприяє
розвитку таких імітацій.
Хочу показати вам точну модель цієї дитини.
Тут відтворена кожна волосина на голові цієї дитини.
Насправді це також частина репродукції,
я перепрошую, якщо хтось почувається зле,
але це відтворення і модель дитини,
якій збираються проводити операцію.
Ось тут мембрана, про яку ми вже говорили,
всередині мозку цієї дитини.
Те, що ви побачите, з одного боку - це справжній пацієнт,
а з іншого боку - це симулятор.
Ендоскоп з маленькою камерою потрібно опустити донизу,
і ви це бачите тут.
В мембрані потрібно зробити маленьку дірку,
яка дасть змогу відсмоктати рідину.
Я не робитиму для вас вікторину "Вгадай, що знаходиться з кожного боку",
але з правого боку - симулятор.
Отже, хірурги можуть тепер створювати навчальні операції,
проводити ці операції стільки разів, скільки захочуть,
скільки душа забажає, допоки їм це потрібно.
І лише потім відвозять дитину до операційної зали.
Але ми не зупиняємося.
Ми знаємо, що ключем до успіху є не лише майстерність,
а й злагодженість групи людей, яка проводить лікування.
Тепер перейдемо до Формули 1.
Ось приклад, коли механік міняє шини
і таку заміну шин на автомобілі він проводить багато разів.
Дуже скоро це буде впроваджено
в практику командних тренувань,
коли вся команда організовується для заміни шин
і повернення авто на швидкісну трасу.
Такий самий крок ми зробили і в медицині,
отже, те, що ви побачите - це імітація операції.
Ми взяли симулятор, який я вже описував раніше,
встановили його в операційній залі Бостонської дитячої лікарні,
а ці люди - це справжні групи хірургів,
які проводять операцію до її початку.
Операція проводиться двічі -
розтин робиться один раз.
Давайте я вам покажу це.
(Відео) Член групи 1: Вам підняти голову чи опустити?
ЧГ 2: Можете знизити до 10?
ЧГ 3: І потім весь стіл трохи опустити?
ЧГ 4: Стіл опускається.
ЧГ 3: Все гаразд, це поводить себе як судина.
Будь ласка, можна повернути нам ножиці?
ЧГ 5: Я беру рукавиці, 8 - 8,5, гаразд? Я зараз буду всередині.
ЧГ 6: Чудово! Дякую.
Пітер Вайнсток: Це дійсно дивовижно.
Другий крок, дуже важливий:
ми негайно запрошуємо ці групи і заслуховуємо їхній звіт.
Ми використовуємо технології,
подібні до військових - це Lean Six Sigma,
ми втілюємо їх у життя і обговорюємо позитні сторони,
але ще важливішими
є недоліки, які ми виявляємо,
і те, як ми їх виправимо.
Потім ми повертаємося і робимо це знову.
Продумана практика удару в ключовий момент.
А тепер повернімося до цього.
Та ж сама дитина,
але тепер я поясню, як саме ми про неї піклуємося
в Бостонській дитячій лікарні.
Ця дитина народилася о третій ранку.
О другій годині ранку
ми зібрали команду і взяли репродукцію
анатомії цієї дитини,
яку ми отримали в результаті проведеного сканування,
запросили групу до віртуального ліжка хворого,
до ліжка-симулятора,
ту саму групу, яка за кілька годин оперуватиме цю дитину,
і вони провели цю операцію.
Дозвольте показати вам один момент.
Це не справжній хірургічний розтин.
І дитина ще не народилася.
Уявіть собі це.
Так що тепер розмови між мною і сім'ями
у відділенні інтенсивної терапії Бостонської лікарні
абсолютно інакші.
Уявіть собі таку розмову:
"Ми не тільки часто лікуємо такі розлади в нашому відділенні інтенсивної терапії
чи робимо операції, подібні до тої, яку ми
плануємо провести вашій дитині,
але ваша дитина вже прооперована.
І ми зробили це дві години тому.
І ми зробили це 10 разів.
І тепер ми готові взяти її до операційної зали."
Отже нова технологія в медицині:
тренування за допомогою імітації хірургічних дій.
Тренування, яке передує грі.
Дякую вам.
(Оплески)