Chris Anderson: Medborgares rättigheter,
internets framtid.
Jag vill välkomna honom till TED-scenen,
mannen bakom dessa avslöjanden,
Ed Snowden.
(Applåder)
Ed är på en avlägsen plats någonstans i Ryssland
och kontrollerar den här roboten från sin bärbara dator,
så han kan se vad hans robot kan se.
Ed, välkommen till TED-scenen.
Vad kan du egentligen se?
Edward Snowden: Ha ha, jag ser alla.
Det här är fantastiskt.
(Skratt)
CA: Ed, några frågor till dig.
Du har blivit kallad många saker
de senaste månaderna.
Du har blivit kallad visselblåsare, förrädare och hjälte.
Vilka ord skulle du beskriva dig själv med?
ES: Alla som är inblandade
i den här debatten
har kämpat med mig och min personlighet
och hur de ska beskriva mig.
Men som jag ser det
är det här inte frågan som vi borde kämpa med.
Vem jag är spelar egentligen ingen roll.
Om jag är den värsta människan i världen,
kan du hata mig och gå vidare.
Det som är viktigt här är frågorna.
Det som är viktigt här är vilken typ av styrelseform vi vill ha,
vilken typ av internet vi vill ha,
vilken typ av relation mellan människor och samhällen.
Och det är vad jag hoppas att debatten kommer att gå mot,
och vi har sett det öka med tiden.
Om jag skulle beskriva mig själv,
skulle jag kalla mig ”hjälte”.
Jag skulle inte säga ”patriot” eller ”förrädare”.
Jag skulle säga att jag är amerikan och medborgare,
precis som alla andra.
CA: Så för att ge lite sammanhang
för dem som inte känner till hela historien...
(Applåder)
Vid den här tiden för ett år sedan var du stationerad på Hawaii
och arbetade som konsult för NSA.
Som systemadministratör hade du tillgång
till deras system,
och du började avslöja vissa sekretessbelagda dokument
till några handplockade journalister
vilket banade väg för avslöjandena i juni.
Vad drev dig till att göra det här?
ES: Vet du,
när jag satt på Hawaii,
och åren före, när jag arbetade i underrättelsetjänsten
såg jag en massa saker som störde mig.
Vi gör många bra saker inom underrättelsetjänsten,
saker som behöver göras,
och saker som hjälper alla.
Men det finns också saker som går för långt.
Det finns saker som inte borde göras,
och beslut som togs i hemlighet
utan att allmänheten visste något,
utan allmänhetens samtycke,
och utan att ens våra regeringsföreträdare
visste om de här programmen.
När jag verkligen började kämpa med de här frågorna,
tänkte jag:
Hur kan jag göra detta på det mest ansvarsfulla sättet
som maximerar allmännyttan
och samtidigt minimerar riskerna?
Och av alla de lösningar som jag kunde komma på,
från att gå till kongressen,
när det inte fanns några lagar,
inga rättsliga skydd för en privatanställd,
en entreprenör inom underrättelsetjänsten
som jag var.
Det fanns en risk att jag skulle bli begravd
tillsammans med informationen
utan att allmänheten fick veta det.
Men det första tillägget i USA:s konstitution
garanterar oss en fri press av en anledning,
och det är för att möjliggöra en press med kritiska åsikter,
som utmanar regeringen,
men som också kan samarbeta med den,
och föra en dialog och debatt om hur vi kan informera allmänheten
om frågor av avgörande betydelse
utan att äventyra vår nationella säkerhet.
Och genom att arbeta med journalister,
genom att ge tillbaka all min information
till det amerikanska folket,
istället för att lita på att jag själv
kunde fatta besluten om publicering.
Vi har haft en rejäl debatt
med ett stort engagemang från staten
som jag tror har gett fördelar för alla.
Och de risker som det har hotats med,
de risker som har målats upp
av staten har aldrig förverkligats.
Vi har aldrig sett några bevis
på ett enda fall där någon skada skett--
Så vi kan väl...
--och därför är jag bekväm
med de beslut som jag tagit.
CA: Låt mig visa publiken
ett par exempel på vad du avslöjade.
Om vi kunde få upp en bild, och Ed,
jag vet inte om du kan se,
bilderna är här borta.
Det här är en bild av PRISM-programmet,
och kanske kan du berätta för publiken
vad det var som avslöjades.
ES: Det bästa sättet att förstå PRISM,
för det har varit en del bråk kring det,
är att först prata om vad PRISM inte är.
Mycket av debatten i USA har handlat om metadata.
De har sagt att det bara är metadata,
och de talar om ett särskilt lagrum,
avsnitt 215 i Patriot Act.
Som tillåter avlyssning utan tillstånd,
en massövervakning av hela landets
telefonregister, sådana saker...
Vem du pratar med,
när du pratar med dem,
vart du reser.
Allt det här är metadata-händelser.
PRISM handlar om innehåll.
Det är ett program som gjorde det möjligt
för regeringen att tvinga USA:s företag,
den kunde göra företagen till sina ställföreträdare,
för att utföra NSA:s smutsiga arbete.
Och även om några av företagen försökte göra motstånd,
även om vissa av dem,
till exempel Yahoo,
utmanade dem i domstol, så förlorade de allihop,
eftersom de aldrig prövades av en öppen domstol.
De prövades bara av en hemlig domstol.
Och något som vi sett,
något med PRISM-programmet som oroat mig mycket är
att den amerikanska staten har försökt övertyga oss om
att 15 federala domare
har granskat dessa program och funnit dem vara lagliga,
men vad de inte berättar
är att de är hemliga domare
i en hemlig domstol
baserat på hemliga tolkningar av lagen,
som på 33 år har behandlat 34 000 undersökningsförfrågningar,
och under dessa 33 år bara avvisade
11 av regeringens förfrågningar.
Dessa är inte de människor som vi vill ska bestämma
vilken roll USA:s företag ska ha
i ett fritt och öppet internet.
CA: Den här bilden som vi visar här
visar de datum
då olika företag, internetföretag,
påstås har anslutit sig till programmet,
och när insamlingen av data från dem började.
De har förnekat att de samarbetar med NSA.
Hur samlades dessa data in av NSA?
ES: NSA:s egna bilder
hänvisar till det som direkt tillgång.
Vad det betyder för en NSA-analytiker,
för någon som mig som arbetade som underrättelseanalytiker
som var inriktad på kinesiska cyber-hackare,
och sådana saker, på Hawaii,
är att den informationen kommer
direkt från deras servrar.
Det betyder inte
att det finns en grupp representanter
som sitter i ett rökigt rum med NSA,
ryggdunkar varandra och gör överenskommelser
om hur de ska ge bort vissa saker.
Varje företag hanterar det på olika sätt.
Några är ansvarsfulla.
Några är lite mindre ansvarsfulla.
Men kontentan är, att när vi talar om
hur den här informationen ges ut
kommer den från företagen själva.
Den är inte stulen från nätverken.
Men det finns en viktig sak att komma ihåg:
även om företagen gjorde motstånd,
även om företag krävde:
”Hallå, det här måste göras via en undersökningsförfrågan.
Vi måste göra det här
där vi faktiskt har någon slags juridisk granskning,
något slags grund för att överlämna
dessa användares data.”
Vi såg berättelser i Washington Post förra året
som inte var lika omskrivna som PRISM-historien
som sa att NSA bröt sig in
i interna datacenter och avlyssnade kommunikation
inom Google
och inom Yahoo.
Så även de företag som samarbetar med NSA
på ett påtvingat men förhoppningsvis lagligt sätt,
gör inte NSA nöjda heller,
och därför behöver vi be våra företag
arbeta mycket hårt för att garantera
att de kommer att representera...
användarnas intressen, och också förespråka
användarnas rättigheter.
Jag tror att vi det senaste året
har sett att företag som nämns
på PRISM-bilderna
har tagit stora kliv mot att göra det,
och jag uppmuntrar dem att fortsätta.
CA: Vad bör de göra mer?
ES: Det viktigaste som ett internetföretag
i USA kan göra idag, just nu,
utan att samråda med advokater,
för att skydda rättigheterna för användare över hela världen,
är att aktivera SSL, webbkryptering,
på varje sida man besöker.
Anledningen till att det har betydelse är för att om man idag söker upp
en kopia av ”1984” på Amazon.com,
kan NSA se det,
ryska underrättelsetjänsten kan se det,
den kinesiska kan se det
den franska, den tyska,
till och med den på Andorra.
De kan alla se det, eftersom det är okrypterat.
Amazon.com är världens bibliotek,
men inte nog med att de inte har kryptering som standard,
man kan inte ens välja att använda kryptering
när man söker efter böcker.
Det här är något vi måste ändra,
inte bara för Amazon, jag vill inte peka ut dem,
men de är ett bra exempel.
Alla företag behöver byta över
till krypterad surfning som standard
för alla användare som inte har vidtagit några åtgärder
eller gjort några inställningar på egen hand.
Det kommer öka integriteten och användarrättigheterna
för människor över hela världen.
CA: Ed, kom med mig till den här delen av scenen.
Jag vill visa dig nästa bild här.
(Applåder)
Det här är ett program som heter ”Boundless informant”.
Vad är det?
ES: Jag måste berömma NSA
för att de har satt ett så lämpligt namn på det här.
Detta är en av mina favoriter bland NSA:s kodord.
”Gränslös uppgiftslämnare” är ett program
som NSA gömde från kongressen.
NSA fick tidigare frågan av kongressen
om de hade möjlighet
att ens ge en ungefärlig bedömning
av mängden amerikansk kommunikation
som blev avlyssnad. De sa nej.
De sa, ”Vi samlar inte in den statistiken,
och vi kan inte samla in den.
Vi kan inte säga hur många samtal
vi avlyssnar i världen,
eftersom det skulle innebära
att vi invaderar din integritet.”
Jag uppskattar verkligen den gesten från dem
men när man ser på den här bilden
så har de redan förmågan,
möjligheten finns redan.
Den är redan på plats.
NSA har sitt egen interna dataformat
som spårar båda parterna av en kommunikation,
och om det står,
”Det här meddelandet kom från USA”,
så kan de berätta för kongressen hur många av dem
de har idag, just nu.
Och vad ”Boundless informant”
säger oss är att det finns mer avlyssnad kommunikation
i USA om amerikaner
än finns det i Ryssland om ryssar.
Jag vet inte om det är vad en underrättelsetjänst
borde sträva efter.
CA: Ed, en nyhet släpptes i Washington Post,
än en gång från dina data.
Rubriken säger,
”NSA bröt sekretessregler
tusentals gånger per år.”
Berätta för oss om detta.
ES: Vi hörde det också i kongressens vittnesmål förra året.
Det var något fantastiskt för någon som mig
som kommer från NSA och har sett
de riktiga interna handlingarna,
och vet vad står i dem,
att se tjänstemän vittna under ed om
att inget missbruk hade förekommit,
att inga av NSA:s regler hade brutits.
När vi visste att den här historien
var på gång.
Men vad som är extra intressant med detta,
med det faktum att NSA har brutit mot
sina egna regler, sina egna lagar
tusentals gånger på ett år,
inklusive en enstaka händelse,
en händelse av de 2776,
som påverkade mer än 3000 människor.
I en annan händelse avlyssnade de av misstag
alla samtal i Washington, D.C.
Vad som är förunderligt med detta,
den här rapporten som inte fick så mycket uppmärksamhet,
är det faktum att det inte bara fanns 2776 regelbrott,
utan att ordföranden i senatens underrättelseutskott,
Dianne Feinstein, inte hade sett rapporten
innan Washington Post kontaktade henne
och bad om en kommentar till rapporten.
Och hon begärde sedan en kopia från NSA
och fick den,
men hon hade aldrig sett den innan.
Vad säger det om vilken insyn som finns
i amerikansk underrättelsetjänst
när senatens ordförande för underrättelseutskottet
inte har någon aning om att reglerna bryts
tusentals gånger varje år?
CA: Ed, en av reaktionerna på hela den här debatten är:
”Varför ska vi ärligt talat bry oss om
den här övervakningen?
Om man inte har gjort något fel,
så har man ju inget att oroa sig över.”
Vad är fel med den synpunkten?
ES: För det första
så ger man upp sina rättigheter.
Man säger:
”Jag tror inte jag kommer att behöva dem,
så jag tänker bara lita på att...
Vi struntar i dem, det spelar ingen roll,
de här killarna kommer att göra rätt.”
Dina rättigheter spelar roll
för du vet aldrig när du kommer att behöva dem.
Utöver det är det en del av vår kulturella identitet,
inte bara i USA,
utan i västerländska samhällen
och i demokratiska samhällen runt om i världen.
Människor ska kunna plocka upp telefonen
och ringa sin familj.
Människor ska kunna skicka ett SMS
till sina nära och kära.
Folk ska kunna köpa en bok på nätet,
de ska kunna resa med tåg,
de ska kunna köpa en flygbiljett
utan att behöva undra över hur dessa händelser
kommer att se ut för en statlig representant,
kanske inte ens från ens egen regering,
flera år framåt i tiden.
Hur de kommer att misstolkas
och vad de kommer att tro om dina avsikter.
Vi har rätt till ett privatliv.
Vi kräver att undersökningsorder ska baseras på sannolika skäl
eller någon form av individbaserad misstanke,
eftersom vi tror att genom att anförtro någon,
vilken statlig myndighet som helst,
med all mänsklig kommunikation,
i hemlighet och utan tillsyn,
blir helt enkelt en för stor frestelse för att kunna ignoreras.
CA: Vissa människor är rasande över vad du har gjort.
Jag hörde ett citat nyligen från Dick Cheney, som sa att:
”Julian Assange var ett myggbett.
Edward Snowden är lejonet som bet huvudet av hunden.”
Han tycker du har begått
en av de mest svekfulla handlingarna
i amerikansk historia.
Vad vill du säga till folk som tycker det?
ES: Dick Cheney är verkligen något utöver det vanliga.
(Skratt) (Applåder)
Tack. (Skratt)
Jag tycker det är fantastiskt, eftersom vid den tiden
när Julian Assange gjorde sina främsta insatser,
sa Dick Cheney att han skulle
störta regeringar över hela världen,
sätta himlen i brand
och få haven att koka bort,
och nu säger han att det är som ett myggbett.
Så vi bör vara misstänksamma mot den typen av uppblåsta uttalanden
om hot mot den nationella säkerheten
från sådana här befattningshavare.
Men låt oss anta att de här människorna verkligen tror på det här.
Jag vill hävda att de har
en ganska snäv definition av nationell säkerhet.
Åtgärdspaketen från sådana som Dick Cheney
håller inte nationen säker.
Allmänhetens bästa är inte alltid samma
som nationens bästa.
Att gå ut i krig med människor som inte är våra fiender
på platser som inte utgör ett hot
gör oss inte säkrare,
och det gäller oavsett om det är i Irak
eller på internet.
Internet är inte fienden.
Vår ekonomi är inte fienden.
Amerikanska företag, kinesiska företag,
och alla andra företag där ute
är en del av vårt samhälle.
Det är en del av vår sammanlänkade värld.
Det finns band av broderskap som knyter oss samman,
och om vi förstör de här banden
genom att underminera standarderna,
säkerheten, sättet att bete sig
som nationer och medborgare runt om i världen
förväntar sig att vi ska följa.
CA: Men det påstås att du har stulit
1,7 miljoner dokument.
Men det verkar som att bara ett par hundra
har delats med journalister hittills.
Blir det fler avslöjanden framöver?
ES: Det blir absolut fler avslöjanden framöver.
Jag vill utan tvekan säga att en del
av den viktigaste rapporteringen
som behöver göras fortfarande återstår.
CA: Kom över hit, för jag vill fråga dig
om det här speciella avslöjandet.
Kom och ta en titt på det här.
Det här är en berättelse som jag tror många tekniknördar i rummet
tycker är det mest chockerande
som de hört under de senaste månaderna.
Det handlar om ett program som kallas ”Bullrun”.
Kan du förklara vad det är?
ES: Bullrun, tjurrusning, är ännu ett fall
där vi får tacka NSA för sin uppriktighet.
Det är ett program som är döpt efter en av inbördeskrigets strider.
Den brittiska motsvarigheten kallas Edgehill,
en strid från brittiska inbördeskriget.
Jag tror att de heter så
för att de riktar sig mot vår egen infrastruktur.
De är program som NSA använder
för att avsiktligt vilseleda företag de samarbetar med.
De säger till företagen
är det här är säkra standarder.
De säger, ”Vi behöver samarbeta med er
för att göra era system säkra”,
men i verkligheten ger de dåliga råd
till de här företagen, som får dem
att försämra säkerheten i sina tjänster.
De bygger in bakdörrar som inte bara
NSA kan utnyttja,
men vem som helst som har tid och pengar
att leta efter den och hitta den
kan använda dörren för att ta sig in
i världens kommunikation.
Och det är verkligen farligt,
eftersom om vi förlorar en enda standard,
om vi förlorar förtroende för något som SSL,
som var ett av målen
för Bullrun-programmet,
kommer vi generellt att få leva i en mindre säker värld.
Vi kommer inte kunna komma åt våra banker
och vi kommer inte att kunna handla online
utan att behöva oroa oss för att någon övervakar kommunikationen
eller stör den för sina egna syften.
CA: Och ökar de besluten också risken för
att USA öppnas upp mot cyberattacker
från andra källor?
ES: Absolut.
Ett av problemen,
en del av det farliga arvegods
som vi sett i perioden efter 11-september-attacken,
är att NSA har burit två hattar.
De har varit ansvariga för offensiva operationer
som hacking,
men de har också varit ansvariga för defensiva operationer,
och historiskt har de alltid prioriterat
försvar över attack,
baserat på principen
att amerikanska hemligheter helt enkelt är värda mer.
Om vi hackar ett kinesiska företag
och stjäl deras hemligheter,
om vi hackar ett regeringskansli i Berlin
och stjäl deras hemligheter,
så har det mindre värde för det amerikanska folket
än att se till att kineserna
inte kan komma åt våra hemligheter.
Så genom att minska säkerheten för vår kommunikation,
sätter de inte bara världen i riskzonen,
de utsätter också USA för risk på ett grundläggande sätt,
eftersom immateriella rättigheter är grunden,
eller basen för vår ekonomi,
och om vi sätter det på spel genom svag säkerhet,
kommer vi att få betala för det i åratal.
CA: Men de har beräknat
att det var värt att göra detta
som en del av USA:s försvar mot terrorism.
Då måste det väl vara ett pris värt att betala?
ES: När man tittar på hur väl
de här programmen har stoppat terrorism,
kommer se att det är ogrundat,
och du behöver inte tro på det för att jag säger det,
för vi har haft den första öppna domstolsförhandlingen,
den första federala domstol som har granskat detta
utanför sekretessen,
kallade de här programmen orwelliska
och sannolikt grundlagsstridiga.
Kongressen, som har rätt till
att bli informerade om det här,
och nu har en önskan att bli det,
har skapat lagförslag för att reformera dem,
och två oberoende paneler från Vita Huset
som granskat alla sekretessbelagda bevis
sade att de här programmen aldrig hade stoppat
en enda terroristattack
som hade hotat USA.
Så är det verkligen terrorism som vi förhindrar?
Har de här programmen något värde alls?
Jag säger nej, och alla tre grenar
av den amerikanska staten säger också nej.
CA: Tror du det finns ett djupare motiv
för dem än kriget mot terrorismen?
ES: Jag hörde tyvärr inte, kan du upprepa?
CA: Ursäkta. Tror du att det finns ett djupare motiv för dem
än kriget mot terrorismen?
ES: Ja. Summan av kardemumman är att terrorism alltid har varit
vad vi inom underrättelsetjänsten
skulle kalla ett svepskäl för åtgärder.
Terrorism är något som orsakar
en känslomässig reaktion som gör att människor
kan rättfärdiga befogenheter och program
som de inte skulle tillåta annars.
NSA bad om att få driva program som Bullrun och Edgehill,
redan på 1990-talet.
De bad FBI att gå till kongressen och be om detta.
FBI gick till kongressen och bad om det.
Men det amerikanska folket och kongressen sa nej.
De sa, ”Det inte är värt risken för vår ekonomi.”
De sa, ”Det kommer skada vårt samhälle för mycket
för att motivera vinsterna.”
Men vad vi såg i perioden efter 11 september
är att de använde sekretess och rättfärdigandet av terrorism
för att starta programmen i hemlighet
utan att fråga kongressen,
utan att fråga det amerikanska folket.
Och det är den typen av ledning bakom stängda dörrar
som vi måste skydda oss mot,
eftersom det gör oss mindre säkra,
och erbjuder inget värde.
CA: Okej, kom med mig här en stund,
för jag har en mer personlig fråga åt dig.
På tal om terror,
de flesta människor skulle tycka att den situation du är i just nu,
i Ryssland, vore ganska skrämmande.
Du har uppenbarligen hört vad som hände,
vilken behandling som Bradley Manning fick,
som Chelsea Manning nu får,
och det fanns en historia på Buzzfeed om att
det finns vissa inom underrättelsetjänsten
som vill se dig död.
Hur klarar du av det här?
Hur klarar du av rädslan?
ES: Det är inget konstigt med
att det finns regeringar där ute som vill se mig död.
Jag har gjort klart om och om igen
att när jag lägger mig varje morgon
funderar jag på vad jag kan göra för det amerikanska folket.
Jag vill inte skada min stat.
Jag vill hjälpa min stat,
men det faktum att de är villiga att
helt ignorera lagar och regler,
de är villiga att skuldbelägga
utan att låta fall gå till rättegång,
det här är saker som vi måste motarbeta
som samhälle, och säga, ”Det här är inte lämpligt.”
Vi borde inte hota oliktänkande.
Vi borde inte kriminalisera journalistik.
Och om jag kan göra något för att stoppa det
är jag glad att göra det trots riskerna.
CA: Jag skulle faktiskt vilja höra med
publiken här,
för jag vet att det finns vitt skilda reaktioner
mot Edward Snowden.
Vi antar att du hade de följande två sakerna att välja på:
Du kan se vad han gjorde
som en i grunden vårdslös handling
som har utsatt USA för risk,
eller du kan se den som en i grunden heroisk handling
som kommer att påverka USA och världen
i en långsiktigt positiv riktning?
De är de två alternativen som jag ger dig.
Jag är nyfiken på vem som är beredd att rösta
på det första av dem,
att det här var en vårdslös handling?
Det är några händer som går upp.
Några händer går upp.
Det är svårt att räcka upp handen
när mannen står precis här,
men jag ser dem.
ES: Jag ser er. (Skratt)
CA: Och vilka tar det andra valet,
den i grunden heroiska handlingen?
(Applåder) (Rop)
Det är nog sant att det fanns många människor
som inte sträckte upp någon hand och jag tänker...
jag tänker fortfarande igenom detta,
eftersom det tycks mig att debatten kring dig inte följer
de traditionella politiska linjerna.
Det är inte vänster eller höger, det handlar inte om
regeringsvänliga, frihetliga, eller iallafall inte bara.
Delvis är det en generationsfråga.
Du är en del av en generation som växte upp med internet,
och det verkar som om
du blir förolämpad på en nästan kroppslig nivå
när du ser att någon gör något
som du tror kommer att skada internet.
Finns det någon sanning i det?
ES: Det finns det. Jag tycker det är väldigt sant.
Det här är ingen vänster- eller högerfråga.
Våra grundläggande friheter, och när jag säger våra,
menar jag inte bara amerikaner,
jag menar folk i hela världen.
Det är inte en partipolitisk fråga.
Det här är saker som alla människor tror på
och vi har alla en skyldighet att skydda dem,
och vi som har sett och åtnjutit
ett fritt och öppet internet,
det är vår skyldighet att bevara den friheten
så att nästa generation kan njuta av den,
och om vi inte ändrar på saker och ting,
om vi inte kämpar för att göra
de förändringar vi behöver för att hålla internet säkert,
inte bara för oss utan för alla,
kommer vi att förlora det,
och det skulle vara en enorm förlust,
inte bara för oss, utan även för världen.
CA: Jag har hört liknande ord nyligen
från grundaren av world wide web,
som jag faktiskt tror är med oss, Sir Tim Berners-Lee.
Tim, skulle du vilja komma upp och säga...
Har vi en mikrofon åt Tim?
(Applåder)
Tim, kul att se dig. Kom upp där.
(Applåder)
Vilket läger är du i, förresten, förrädare, hjälte?
Jag har en teori om detta, men -
Tim Berners-Lee: Jag har gett ett mycket längre svar
på den frågan, men hjälte,
om jag måste välja mellan de två.
CA: Och Ed, jag tror att du har läst
det förslag som Sir Tim har talat om,
om en ny Magna Charta för att ta tillbaka internet.
Är det meningsfullt?
ES: Absolut. Min generation, jag växte upp
och inte bara tänkte på internet,
utan jag växte upp i internet,
och även om jag aldrig förväntade mig
att få chansen att försvara det
på ett så direkt och konkret sätt
och att förkroppsliga det på det här ovanliga,
nästan avatarmässiga sättet,
så tror jag att det finns något poetiskt över det faktum
att en av internets söner
faktiskt har kommit nära internet
på grund av deras politiska handlingar.
Och jag tror att en Magna Charta för internet
är precis vad vi behöver.
Vi behöver koda in våra värderingar
inte bara skriftligt utan också i internets struktur,
och det är något som jag hoppas,
som jag vill uppmana alla i publiken,
inte bara här i Vancouver, utan runt om i världen
att gå med och delta i.
CA: Har du någon fråga till Ed?
TBL: Ja, två frågor,
en allmän fråga --
CA: Ed, kan du fortfarande höra oss?
ES: Ja, jag kan höra dig. CA: Åh, han är tillbaka.
TBL: Avlyssningen på din linje
avbröts lite grann.
(Skratt)
ES: Det är lite av ett NSA-problem.
TBL: Om vi tänker på de senaste 25 åren,
och du tar ett steg tillbaka och funderar,
vad skulle du tycka skulle vara
det bästa vi kunde uppnå
från alla de diskussioner som vi har
om den webb som vi vill ha?
ES: När vi tänker på
hur långt vi kan komma,
så tror jag att det bara begränsas av
vad vi är villiga att satsa.
Jag tror att det internet som vi har haft tidigare
har varit exakt vad vi behöver, inte bara som nation
utan för människor i hela världen.
Och genom att samarbeta, genom att engagera inte bara
de tekniska delarna av samhället,
utan som du sa, användarna,
människorna runt om i världen som bidrar
via internet, genom sociala medier,
som bara kollar vädret,
som förlitar sig på det varje dag som en del av sina liv,
att kämpa för det.
Vi får inte bara det internet vi har haft,
utan ett bättre internet, en bättre nutid,
något som vi kan använda för att bygga en framtid
som inte bara ska bli bättre än vad vi hoppats på
utan bättre än vi kunnat ana.
CA: TED grundades för 30 år sen, 1984.
Mycket av samtalet sedan dess har handlat om
att George Orwell faktiskt hade fel.
Det är inte Storebror som tittar på oss.
Det är vi som genom webbens kraft
och insyn nu kan titta på Storebror.
Dina avslöjanden körde en slags påle
genom hjärtat på det ganska optimistiska synsättet,
men du tror fortfarande att det finns ett sätt att göra något åt det här.
Och det gör du också.
ES: Ja, det finns skäl att anta
att Storebrors befogenheter har ökat enormt mycket.
Det publicerades nyligen en juridisk forskningsartikel vid Yale
som etablerade något som kallas Bankston-Soltani-principen,
vilket innebär att våra förväntningar på integritet bryts
när den statliga övervakningen
har blivit 10 gånger billigare,
och varje gång det uppstår måste vi se över
och omfördela vårt integritetsskydd.
Sedan det sist hände
har regeringens befogenheter för övervakning
ökat 100, kanske 1000 gånger.
Och det är därför vi har de problem som vi har idag,
men det finns fortfarande hopp,
eftersom individens kraft
också har ökat i takt med tekniken.
Jag är levande bevis på
att en individ kan gå i närkamp
mot de mäktigaste motståndarna
och de mest kraftfulla underrättelseorganen i världen
och vinna,
och jag tror att det är något
som vi måste se som något hoppfullt,
och som vi måste bygga vidare på
att göra tillgänglig inte bara för tekniska experter
utan för vanliga medborgare i världen.
Journalistik är inte ett brott,
kommunikation är inte ett brott,
och vi bör inte övervakas i vår dagliga verksamhet.
CA: Jag är inte säker på hur man skakar hand med en robot,
men jag antar det här är handen. TBL: Som kommer mycket snart.
ES: Trevligt att träffa er,
och jag hoppas jag ser lika bra ut hos er
som bilden av er killar gör hos mig.
CA: Tack Tim.
(Applåder)
New York Times bad nyligen om en amnesti för dig.
Skulle du välkomna chansen att komma tillbaka till USA?
ES: Absolut. Det är verkligen ingen tvekan om
att de principer som har har legat till grund
för det här projektet
har varit allmänhetens bästa
och principer som utgör grunden
för journalistkåren i USA
och runt om i världen.
Och jag tror att om pressen nu säger,
”Vi stöder detta.
Det här var något som behövde hända.”,
så är det ett kraftfullt argument, men sista ordet är inte sagt,
och jag tror att det är något som allmänheten ska bestämma.
Men samtidigt har staten antytt
att de vill göra någon slags deal,
att de vill få mig att avslöja
de journalister som jag har jobbat med,
för att få komma tillbaka,
och jag vill vara mycket tydlig med
att jag inte gjorde det här för att vara säker.
Jag gjorde det här för att göra vad som var rätt,
och jag kommer inte att sluta arbeta
för allmänhetens bästa
för egen vinnings skull.
(Applåder)
CA: Under tiden,
med hjälp av internet och den här tekniken,
är du här, tillbaka i Nordamerika,
inte riktigt USA, men Kanada, på det här sättet.
Jag är nyfiken, hur känns det?
ES: Kanada är annorlunda mot vad jag förväntade mig.
Det är mycket varmare.
(Skratt)
CA: TED:s valspråk är "Idéer värda att sprida".
Om du kan samla det i en enda idé,
vilken är din idé som är värd att sprida
just nu, i det här ögonblicket?
ES: Jag skulle säga att det senaste året har varit en påminnelse om
att demokratin kanske kan dö bakom stängda dörrar,
men att vi som individer föds
bakom samma stängda dörrar.
Och vi behöver inte ge upp vårt privatliv
för att få ett bra styrelsesätt.
Vi behöver inte ge upp vår frihet
för att kunna vara säkra.
Och jag tror att genom att arbeta tillsammans
kan vi få både en öppen stat
och egna privatliv,
och jag ser fram emot att arbeta med alla
runt om i världen för att få se det hända.
Tack så mycket.
CA: Ed, tack.
(Applåder)