Det är lätt att glömma att i går kväll
gick en miljard människor och lade sig utan tillgång till elektricitet.
En miljard människor.
Två och en halv miljard människor hade inte tillgång till rena kokbränslen
eller rena eldningsbränslen.
Sådana är problemen i utvecklingsländer.
Och det är lätt att inte visa empati
med dessa människor som verkar så fjärran.
Men även i vår egen värld, i den industrialiserade världen,
ser vi stagnanta ekonomiers anspänning
påverka livet hos människor i omgivningen.
Vi ser det i stora delar av ekonomin,
när människorna det berör har förlorat sitt framtidshopp
och förtvivlar i nuet.
Vi ser det i hur Brexit gick.
Vi ser det i Sanders/Trump-kampanjerna i mitt eget land.
Men till och med i länder som nyligen gått mot målet
och närmar sig industrialisering,
i Kina,
ser vi svårigheterna som president Xi har
när han börjar avskeda så många människor i sina kol- och gruvindustrier
och de inte ser någon framtid.
Medan vi som samhälle listar ut hur vi skall hantera
problemen i den industrialiserade världen
och problemen i utvecklingsländerna,
måste vi se på hur vi skall gå framåt
och hantera miljöpåverkan från dessa beslut.
Vi har arbetat med detta problem i 25 år, sedan Rio,
Kyotoprotokollet.
Vårt senaste drag är Parisöverenskommelsen
och resulterande klimatöverenskommelser
som ratificeras av länder i hela världen.
Jag tror vi kan vara mycket hoppfulla
om de överenskommelserna, vilka är botten-upp-överenskommelser,
där länder har sagt vad de tror de kan åstadkomma
är genuina och förestående för en bred majoritet av parterna.
Det olyckliga
är att nu, när vi ser på de oberoende analyserna
av vad de klimatavtalen sannolikt leder till,
står storleken av problemen vi ställs inför klar.
Detta är bedömningen som United States Energy Information Agency gör
om vad som händer om länderna implementerar klimatöverenskommelserna,
som de gjort i Paris,
från nu till 2040.
Det visar i stort CO2-utsläppen i världen
under de kommande 30 åren.
Det finns tre saker som ni måste titta på och förstå.
För det första så förväntas CO2-utsläppen fortsätta att öka
under de kommande 30 åren.
För att ha klimatet under kontroll,
måste CO2-utsläppen i praktiken gå ned till noll
eftersom det är de sammanlagda utsläppen som driver på uppvärmningen av planeten.
Detta säger er att vi håller på att förlora matchen mot fossila bränslen.
För det andra skall ni vara medvetna om
att lejonparten av ökningen kommer från utvecklingsländer,
från Kina, från Indien, från resten av världen,
vilket innefattar Sydafrika och Indonesien och Brasilien
medan de flesta av dessa länder för sin befolkning
in i de lägre nivåerna av de livsstilar
som vi tar för givna i den industrialiserade världen.
Det sista du skall lägga märke till
är att det varje år
läggs på 10 gigaton kol i planetens atmosfär
och sedan diffunderar det ut i haven och in till land.
Det är utöver de 550 gigaton som redan finns där i dag.
När 30 år gått,
kommer vi att ha lagt 850 gigaton kol i atmosfären
och det ger sannolikt ett stort bidrag
mot att vi låses i ökningen 2-4 grader C av den globala medelyttemperaturen,
låses i en försurning av haven
och låses i en höjning av havsytan.
Detta är förstås en förutsägelse skapad av människor
genom samhällets gärningar
och det är vi som skall ändra och inte acceptera det.
Men problemets storlek är något vi måste förstå.
Olika länder fattar olika energibeslut.
Det beror av deras naturresurser.
Det beror av deras klimat.
Det beror av den utvecklingslinje som de följt som samhälle.
Det beror av var på planetens yta de är.
Är de där det är mörkt den mesta tiden
eller är de nära ekvatorn?
Många, många, många saker vägs in i ländernas val
och de väljer olika, var och en.
Det överväldigande som vi måste förstå
är valet som Kina gjort.
Kina har gjort valet,
och kommer att göra valet, att använda kol.
De Förenta Staterna har ett alternativ.
De kan använda naturgas
som följden av uppfinningarna av frackning och skiffergas,
som vi har här.
De ger ett alternativ.
Europa och OECD har ett val.
Det har förnybara energikällor som det kan använda i Tyskland
eftersom det är rikt nog att ha råd med det.
Frankrike och Storbritannien har visat intresse för kärnkraft.
Östeuropa, fortfarande tungt engagerade i naturgas och kol,
och med naturgas som kommer från Ryssland,
med alla sina förvecklingar.
Kina har mycket färre val
och en mycket svårare fåra att plöja.
Om ni ser på Kina, och frågar er
varför kol har varit viktigt för dem,
måste ni komma ihåg vad Kina gjort.
Kina tog folk till makten, inte makt/kraft till folket.
De ordnade inte elektricitet på landsbygden.
De urbaniserade.
De urbaniserade genom att använda billig arbetskraft och billig energi,
skapade exportindustrier
som kunde finansiera en fantastisk tillväxt.
Om vi ser på Kinas väg,
där vet vi alla att välståndet i Kina har ökat dramatiskt.
1980 levde 80 procent av Kinas befolkning
under den allra nedersta fattigdomsgränsen
under nivån 1.90 dollar per person och dag.
År 2000 levde endast 20 procent av Kinas befolkning
under den nedersta fattigdomsgränsen -
en fantastisk bragd,
det medges, med kostnader i medborgerliga rättigheter
som vore svåra att acceptera i västvärlden.
Men effekten av all rikedom
blev att folk kunde få fundamentalt bättre föda.
Det möjliggjorde dragning av vattenledningar.
Det möjliggjorde dragning av avloppsledningar,
en dramatisk nedgång i diarrésjukdomar,
på bekostnad av lite luftföroreningar.
Men 1980, och till och med i dag,
är den största dödsfällan i Kina luftförorening inomhus,
eftersom människor ej har tillgång till rena kok- eller eldningsbränslen.
Faktiskt bedöms det att år 2040
så har fortfarande 200 miljoner människor i Kina
inte ännu tillgång till rena matlagningsbränslen.
De har en särskilt lång väg att gå.
Indien behöver också tillfredsställa behovet hos sin egen befolkning,
och de skall göra det genom att elda med kol.
När man ser på EIA:s prognoser för koleldning i Indien,
visar det att Indien kommer att ta nära fyra gånger så mycket energi från kol
som från förnybara energikällor.
Det är inte för att de inte vet några alternativ;
det är för att rika länder kan göra vad de vill,
medan fattiga länder gör det de måste.
Så hur kan vi stoppa luftföroreningar från kol i tid?
Vad kan vi göra för att ändra denna prognos framför oss?
För det är en prognos vi kan förändra om vi har viljan att göra det.
För det första måste vi fundera över problemets storlek.
Fram till år 2040
kommer 800 till 1600 nya kolkraftverk att byggas runt om i världen.
Denna vecka sätter man igång mellan ett och tre 1GW-kolkraftverk
runt om i världen.
Det sker utan hänsyn till vad vi vill,
eftersom nationernas ledare,
som tar hänsyn till folkets behov,
bestämmer att det ligger i folkets intresse att det utförs.
Och det kommer att ske om de inte har bättre alternativ.
Och hundra sådana verk kommer att förbruka
mellan en och tre procent
av jordens klimatbudget.
Om du går hem varje dag och tänker att du borde motverka
global uppvärmning,
så kom till slut ihåg:
någon har startat ett kolkraftverk som skall drivas i 50 år
och du kan ingenting göra åt det.
Vad vi glömt bort är det som Vinod Khosla brukade säga,
han var indier till ursprunget men amerikansk riskkapitalist.
Han sade, i början av 2000-talet,
att om du måste stoppa Kinas och Indiens bruk av fossilbränslen,
måste du skapa en teknik som klarade "Kindien-testet,"
"Kindien" är hopslagningen av ländernas namn.
Först måste det vara livskraftigt,
i betydelsen tekniskt genomförbart i landet,
och att det skulle accepteras av befolkningen i landet.
Och som nummer två måste tekniken vara uppskalningsbar,
så den kunde ge samma nytta
under samma tidsrymd som fossilbränslen,
så de kan njuta av livsstilen som vi tar för given.
Som nummer tre måste den vara kostnadseffektiv
utan bidrag eller mandat.
Den var tvungen att stå på egna ben;
den skulle inte kunna drivas för så många människor
om dessa länder vore tvungna att tigga
eller råka ut för att ett annat land sade "vi vill inte handla med er",
för att teknikskiftet skulle ske.
Om ni betraktar Kindien-testet,
ser ni att vi inte har hittat alternativ som klarar testet.
Det är vad EIA:s prognos säger.
Kina bygger upp 800 GW kolkraft,
400 GW vattenkraft,
ungefär 200 GW kärnkraft,
och beräknat som energiekvivalens, med justering för periodicitet,
omkring 100 GW förnyelsebar energi.
800 GW kolkraft.
Så gör de, de känner till kostnad/effekt bättre än något annat land,
de känner till behovet bättre än något annat land.
Men de siktar ändå mot detta år 2040
om inte vi ger dem ett bättre val.
För att ge dem ett bättre val,
måste det klara Kindien-testet.
Om ni ser till alla alternativ som finns,
är det endast två som är nära att klara kraven.
Först kommer den nya kärnkraften som jag snart skall ta upp.
Det är en ny generation kärnkraftverk som befinner sig på ritborden
runtomkring i världen,
och de som utvecklar dem säger att
vi kan få dem klara för demonstrationsbruk till 2025
och till användning till 2030, om vi bara får lov till det.
Och det andra alternativet som kan bli klart i tid
är hushålls-solel kompletterat med naturgas,
vilket vi kan använda i dag,
kontra batterierna som fortfarande är under utveckling.
Vad håller då tillbaka den nya kärnkraften?
Föråldrade regelverk och gårdagens tankegångar.
Vi har inte använt de senaste rönen om radiologiska hälsoeffekter
för att tänka igenom hur vi kommunicerar med allmänheten
och övervakar tester av nya kärnreaktorer.
Vi har ny vetenskaplig kunskap som vi måste använda
för att förbättra regleringen av kärnkraftsindustrin.
För det andra så har vi en tankegång
att det tar 25 år och 2-5 miljarder dollar
för att utveckla ett kärnkraftverk.
Det kommer från den historiska, militära tankegången
varifrån kärnkraften en gång kom.
De nya kärnkraftsbolagen säger
att de kan leverera effekten för 5 cent per kWh;
de kan leverera den med 100 GW per år
de kan vara i demofas år 2025;
och de kan leverera för drift år 2030,
om vi bara ger dem en chans.
Just nu väntar vi i princip på ett mirakel.
Vad vi behöver är ett val.
Om det inte kan göras säkert, om det inte kan göras billigt,
skall det inte användas.
Men vad jag vill ni skall göra är inte att föra fram en idé,
utan att skriva till era ledare,
skriva till ledare för NGO:s som ni stödjer,
och be dem att ge er en valmöjlighet,
inte det förflutna.
Tack så mycket.
(Applåder)