Mitt namn är Katrina Spade och jag växte upp i en läkarfamilj
där det var vanligt att prata om döden vid middagsbordet.
Jag studerade dock inte medicin likt många i min familj.
Istället började jag studera arkitektur för att lära mig formgivning.
Medan jag studerade där blev jag nyfiken på
vad som händer med min fysiska kropp efter att jag dött.
Vad skulle mina nära och kära göra med min kropp?
Om inte livet och vår dödlighet
gör dig nedstämd,
så kommer vår nuvarande begravningspraxis att göra det.
Nästan 50% av amerikanerna väljer i dagsläget en traditionell begravning.
Den börjar med balsamering,
där begravningspersonalen tömmer kroppen på kroppsvätskor
och ersätter dem med en blandning som ska konservera kroppen
och ge den en livslyster.
Sedan, som ni vet, begravs kroppen i en kista
i en betongkantad grav
på en begravningsplats.
I USA:s begravningsplatser gräver vi ned
tillräckligt med metall för att bygga en Golden Gate Bridge,
tillräckligt med virke för att bygga 1800 egnahemshus,
och tillräckligt med formaldehydrik balsameringsvätska
för att fylla hela åtta OS-simbassänger.
Dessutom är begravningsplatser runtom i världen snart fulla.
Det har visat sig vara en dålig affärsidé
att sälja en jordlott åt någon för all evighet.
(Skratt)
Vem hittade på det?
På vissa ställen kan du inte köpa en jordlott, hur rik du än är.
Därför har antalet kremeringar ökat i snabb takt.
Om du 1950 föreslog att din mormor skulle brännas efter hennes död
skulle du nog blivit utsparkad från familjegraven.
Men idag väljer nästan hälften av amerikanerna kremering,
eftersom det är enklare,
billigare
och mer ekologiskt, enligt dem.
Förut trodde jag att kremering var ett mer hållbart alternativ,
men tänk nu efter.
Kremering förstör den möjlighet vi har
att ge tillbaka till jorden efter att vi dött.
Den använder en energirik process för att omvandla våra kroppar till aska,
samtidigt som den förorenar luften och bidrar till klimatförändringen.
Sammanlagt släpper USA:s kremeringar
årligen ut hela 270 miljoner kg koldioxid
i atmosfären.
Den hemska sanningen är
att det sista de flesta av oss gör här på jorden
är att förgifta den.
Det är som om vi skapat, accepterat och dödsförnekat oss till en situation
som fjärmar oss från naturen
så mycket som möjligt.
Dagens begravningspraxis är skapad för att avvärja
den naturliga processen som en död kropp genomgår.
Med andra ord hindrar den oss från att sönderfalla.
Men sanningen är
att naturen är väldigt bra på döden.
Vi har alla sett det.
När organiskt material dör i naturen
bryter mikrober och bakterier ner det till näringsrik jord
och på så vis sluts livscykeln.
I naturen skapar döden liv.
Jag tänkte på allt detta under mina arkitektstudier
och jag började ta fram en plan för att omforma dödsvården.
Kunde jag skapa ett system
som var bra för jorden
och som tog lärdom av naturen istället för att skrämmas?
Något som var skonsamt för vår planet?
Denna planet upprätthåller ju våra levande kroppar
under hela vårt liv.
Och medan jag funderade på detta
vid mitt arbetsbord
ringde telefonen.
Det var min vän Kate.
Hon sade: "Hej, har du hört om de här bönderna
som komposterar hela kor?"
Och jag bara: "Mmmm."
(Skratt)
Det visade sig att bönder i agrara institutioner
idkat något som kallas mortalitetskompostering av boskap
i årtionden.
Mortalitetskompostering går ut på att du tar ett kväverikt djur
och täcker det med samkomposterande,
kolrika material.
Det är en aerobisk process, så den kräver syre
och mycket fukt.
I det enklaste systemet täcks en ko med en halv meter träflis
som är rikt på kol,
och sedan lämnas den ute där vinden tillför syre
och regnet fukt till processen.
Efter ungefär nio månader
finns bara näringsrik kompost kvar.
Köttet har sönderfallit helt
och det har också skelettet.
Jag vet.
(Skratt)
Så jag kallar definitivt mig själv en förruttnelsenörd,
men jag är långt ifrån en vetenskapsman,
och ett sätt det märks på
är att jag ofta kallat komposteringsprocessen "magi".
(Skratt)
Så det vi människor i princip behöver göra
är att skapa den rätta miljön för naturen att göra sitt.
Det är som motsatsen till antibakteriell tvål.
Istället för bekämpa dem
välkomnar vi mikroberna och bakterierna med öppna armar.
Dessa små fantastiska varelser
bryter sönder molekyler till mindre molekyler och atomer
som sedan bildar nya molekyler.
Med andra ord omformas kon.
Den är inte längre en ko.
Den har återvunnits till naturen.
Märker ni? Magi.
Ni kan säkert föreställa er den aha-upplevelse jag hade
efter telefonsamtalet.
Jag började skapa ett system
baserat på principerna av mortalitetskompostering av boskap
som skulle omforma människokroppar till jord.
Fem år senare
hade projektet utvidgats på sätt jag aldrig kunde ha föreställt mig.
Vi har skapat en skalbar, reproducerbar icke-vinstdrivande urban modell
baserad på vetenskapen bakom mortalitetskompostering av boskap
som omformar människor till jord.
Vi har samarbetat med experter av jord,
förruttnelse, alternativ dödsvård,
juridik och arkitektur.
Fonder och privatpersoner har finansierat oss
för att skapa en prototyp av detta system
och tiotusentals människor runtom i världen har kontaktat oss
och visat sitt intresse för detta.
Okej.
Under de kommande åren
är vårt mål att bygga det första fullskaliga komposteringsverket
för människor mitt i Seattle.
(Applåder)
Tänk er,
dels allmän park,
dels begravningsbyrå,
dels en minneslund för våra kära,
ett ställe där vi kan återkoppla till naturens kretslopp
och behandla kroppar med ömhet och respekt.
Infrastrukturen är enkel.
Inuti en upprätt stomme
genomgår kroppar och träflis en försnabbad naturlig upplösning,
eller kompostering,
och omvandlas till jord.
När en person dör, tas deras kropp till ett komposteringsverk för människor.
Efter att den avlidne virats in i ett enkelt tyg
bär familj och vänner kroppen till toppen av stommen
som innehåller det naturliga upplösningssystemet.
Under insänkningsceremonin
placerar de närmaste kroppen i stommen
och täcker den med träflis.
Detta är början till den milda omvandlingen från kropp till jord.
Under de kommande veckorna sönderfaller kroppen naturligt.
Mikrober och bakterier bryter ned kol, sedan protein,
för att skapa nytt material:
en rik, fyllig jord.
Jorden kan sedan användas till att skapa nytt liv.
Du blir kanske ett citronträd.
(Applåder)
Tack.
(Applåder)
Vem tänker på citronmarängpaj just nu?
(Skratt)
Kanske en citronkaramell?
Något starkare?
Förutom att inhysa stommen
fungerar byggnaderna som ett stöd för de sörjande
genom att erbjuda utrymmen för minnesstunder
och planering inför döden.
Möjligheterna för ombyggnad är stora.
Gamla kyrkor och industrihallar kan byggas om till ställen
där vi skapar jord och ärar liv.
Vi vill återskapa den rituella sidan
som urvattnats under det senaste århundradet
då antalet kremeringar ökat
och anknytning till religioner minskat.
Anläggningen i Seattle kommer att fungera som en modell
för resten av världen.
Samhällen i bl.a. Sydafrika, Australien,
Storbritannien och Kanada har kontaktat oss.
Vi skapar en designverktygslåda
som hjälper andra att formge och bygga anläggningar,
som innehåller teknisk information
och regelgivande god praxis.
Vi vill hjälpa individer, föreningar,
och längre fram, kommuner,
att formge och bygga anläggningar i sina egna städer.
Tanken är att varje ställe ska se ut och kännas olika
men ha samma system inuti.
De är menade att byggas för området de placeras i
och samhället de ska tjäna.
Den andra tanken är att stödpersonal ska finnas på plats
för att hjälpa familjer med vården och förberedelserna av kroppen.
Vi utesluter praxis som förbryllar och försvagar
och skapar ett system som är vackert och meningsfullt
och transparent.
Vi tror på att tillgång till ekologisk dödsvård
är en mänsklig rättighet.
Okej, känner ni till det gamla ordspråket
kan du kompostera en ko kan du kompostera en människa?
(Skratt)
Det har visat sig vara sant.
Sedan 2014 genomför vi ett pilotprojekt
i North Carolinas berg tillsammans med
Forensic Anthropology Department vid Western Carolina University.
Sex stycken donerade kroppar har täckts med träflis,
vindarna tillför syre
och mikrober och bakterier gör sitt jobb.
Pilotprojektet har låtit oss bevisa att det är möjligt
att utnyttja den fantastiska styrkan i naturlig förruttnelse
till att omvandla kroppar till jord,
och vi samarbetar även med andra universitet.
Experter på jord vid Washington State University,
eller deras doktorander,
arbetar med att kompostera tänder med amalgamfyllningar
så att vi får veta vad som händer med kvicksilvret i dem.
Härnäst kommer vi att utföra experiment
för att bestämma vad som sker med olika slags mediciner
under komposteringsprocessen,
och ifall de kräver extra åtgärder.
För övrigt,
kompostering utsöndrar en hel del värme,
framförallt den här typens kompostering.
En vecka efter att vi börjat kompostera vår femte donationskropp
hade temperaturen i träflishögen stigit
till 70 grader Celsius.
Tänk om man utnyttjade värmen till att skapa energi
eller till att trösta de sörjande en kall dag.
Revolutionen inom dödsvård har börjat.
Vi lever i spännande tider.
Tack.
(Applåder)