Če bi dejala, da je okoli vas na bilijone majcenih bakterij, bi verjeli?
To drži!
Mikroorganizmi, ki jim pravimo bakterije, so se na Zemlji pojavili
med prvimi oblikami življenja.
Čeprav so enoceličarji,
je njihova skupna biomasa večja od vseh rastlin in živali skupaj.
In živijo skoraj povsod:
na tleh, v vodi,
na kuhinjski mizi, na koži,
celo v vašem telesu so.
Ampak brez panike.
Čeprav imate v telesu desetkrat več bakterijskih celic,
kot ima vaše telo človeških celic,
so mnoge od njih neškodljive ali celo koristne,
saj pomagajo pri prebavi in imunskem sistemu.
Je pa med njimi nekaj plevela, ki povzroča škodljive okužbe,
od majhnih težav do smrtonosnih epidemij.
Na srečo obstajajo odlična zdravila, ki se borijo proti bakterijskim okužbam.
Nekatera so narejena iz kemikalij, druga so iz naravnih snovi, kot so plesni,
vsi ti antibiotiki pa ubijejo ali nevtralizirajo bakterije,
saj ustavijo sintezo celične stene
ali vplivajo na pomembne procese, kot je sinteza beljakovin,
in pri tem pustijo človeške celice nepoškodovane.
Zaradi uporabe antibiotikov v 20. stoletju
veliko nekoč nevarnih bolezni zdaj brez težav pozdravimo.
Vendar pa vse več antibiotikov
postaja manj učinkovitih.
Je šlo kaj narobe, da ne delujejo več?
Težava niso antibiotiki, ampak bakterije, proti katerim se borijo,
razlog pa pojasni Darwinova teorija naravne selekcije.
Kot vsi drugi organizmi
posamezne bakterije naključno mutirajo.
Veliko teh mutacij je nevarnih ali nepotrebnih,
a vsake toliko časa se pojavi taka, ki organizmu
omogoči prednost pri preživetju.
In za bakterijo
je mutacija, po kateri postane odporna na določen antibiotik,
pomembna prednost.
Ko neodporne bakterije odmrejo,
kar se hitro zgodi v okoljih z veliko antibiotiki,
kot so bolnišnice,
ostane več prostora in virov za tiste, ki so odporne,
te pa posredujejo naprej samo mutirane gene, ki krepijo odpornost.
Razmnoževanje pa ni edini način za to.
Nekatere ob odmrtju sprostijo svoj DNA, ki ga poberejo druge bakterije,
spet druge pa uporabijo metodo po imenu konjugacija,
povežejo se z bički in tako si delijo gene.
Sčasoma se odporni geni razmnožijo
in ustvarijo cele seve odpornih superbakterij.
In koliko časa imamo, preden superbakterije zavladajo svetu?
No, pri nekaterih bakterijah se je to že zgodilo.
Nekatere podvrste zlatega stafilokoka,
ki povzročajo vnetja kože, pljučnico ali celo sepso,
so se razvile v MRSA
in postale odporne na betalaktamske antibiotike,
kot so penicilin, meticilin in oksacilin.
Zaradi gena, ki nadomesti beljakovino, ki jo ponavadi napadejo betalaktami,
lahko MRSA brez ovir gradi svoje celične stene.
Druge superbakterije, kot je salmonela,
včasih proizvedejo encime, podobne betalaktamom,
ki razgradijo napadalne antibiotike, preden lahko ti napravijo škodo,
in E. coli, raznolika skupina bakterij,
ki vsebuje seve, ki povzročajo diarejo in odpoved ledvic,
lahko preprečijo delovanje antibiotikov,
kot so kvinoloni, saj onesposobijo vsiljivce,
ki jim uspe prodreti v celico.
Imamo pa tudi dobre vesti.
Znanstveniki se trudijo biti vsaj korak pred bakterijami
in čeprav je razvoj novih antibiotikov
v zadnjih letih počasnejši,
je razvoj novih zdravil prednostna naloga Svetovne zdravstvene organizacije.
Drugi znanstveniki iščejo alternativne rešitve,
kot je terapija s fagi ali preventivna uporaba cepiv.
A zmanjšanje pretirane in nepotrebne rabe antibiotikov
za manjše okužbe, ki se lahko pozdravijo same,
ter nove prakse v zdravstvu, ki bi preprečile okužbe v bolnišnicah,
lahko izjemno vplivajo
na to, da ostane živih več neodpornih bakterij,
saj so konkurenca odpornim.
V boju proti superbakterijam je zmanjševanje napetosti
včasih boljše od evolucijske oborožitvene tekme.