♪ [zene] ♪
- [Tyler] A legutóbbi videóban láthattuk, hogy az árdiszkrimináció jó a monopolistának.
Növeli a nyereséget, de mi a helyzet a társadalom egészével, az árdiszkrimináció vajon növeli
a társadalmi jólétet? Ez lesz a mai előadásunk témája.
Ez bonyolult, de íme az ökölszabály - ha az árdiszkrimináció növeli a
termelést, akkor valószínűleg jótékony és növeli a társadalmi jólétet is. Ha viszont nem
növeli a termelést, akkor a társadalmi jólét valószínűleg csökken. Nézzünk egy általános
példát arról, amikor az árdiszkrimináció növeli a közjólétet. Gondolj az
előző példánkra a gyógyszerészeti cégről, a GSK-ról, aki magas árat határozott meg
a gyógyszerért Európában és alacsonyabbat Afrikában. Feltételezzük, hogy a GSK-t arra
kényszerítik, hogy csak egyetlen árat szabhat mindenkinek. Mit gondolsz, az európai árhoz, a $12.50-es
pirulánkénti árhoz közelebb fogja megszabni, vagy az afrikai 50 centes pirulánkénti
árhoz közelebb? Melyik a valószínűbb, hogy megtörténik, ha a GSK-tól ezt várnák el? Ha nem
tudna árdiszkriminálni, a GSK valószínűleg egyszerűen elhagyná az afrikai piacot
ami egyébként sem hozott nagy nyereséget és meghatározna egyetlen globális árat,
ami közel állna az európai szinthez. Az emberek néha azt gondolják, hogy bárcsak mindenki
importálhatna gyógyszereket az USA-ba Kanadából, Mexikóból vagy Afrikából,
ahol olcsóbbak és akkor mindenki élvezhetné az alacsonyabb árakat, de valószínűleg ez nem így lenne.
Ha a gyógyszerek csempészete vagy az illegális újra-importálása még jobban elterjedne,
akkor a gyógyszergyártók felhagynának az árdiszkrimációval és mindenkinek magasabb
árakat szabnának. Kinek lenne jobb az így megvalósuló egyenár? Nos,
a európaiaknak nem, mert ők még mindig magas árat fizetnek az egyenár
miatt, az afrikaiaknak viszont sokkal rosszabb lenne, mert
számukra már nem állna fent az olcsó hozzájutás lehetősége a fontos
gyógyszerekhez. Ebben az esetben az árdiszkrimináció jótékony, mert növeli
a termelést. Megadja néhány afrikainak a lehetőséget, hogy olcsón vásároljanak,
míg árdiszkrimináció nélkül erre esélyük sem lett volna.
A magas állandó kiadásokkal rendelkező gyárak számára az árdiszkrimináció egy másik előnnyel is bír.
az extra nyereség, amelyet az árdiszkrimináció biztosít számukra azt jelenti, hogy
nyereségesebb a vállalatnak kutatásba és fejlesztésbe befektetnie, például új
gyógyszerek gyártásába. Ha az extra nyereség az afrikai piacról nyereségesebbé teszi
a kutatás-fejlesztést, az az európaiaknak is előnyös.
Amikor új gyógyszerekről beszélünk, esetleg mondhatod, hogy a szenvedés szereti a társaságot. Tehát, minél
nagyobb egy lehetséges gyógyszer piaca, annál több kutatást és fejlesztést fognak
rászánni. Az árdiszkrimináció ehhez hasonlóan azt is eredményezi, hogy a légitársaságok több járatot
több helyre és jobb időben tudnak kínálni és ez segíti az üzletembereket. Még ha magasabb
összeget fizetnek is, nagyobb esélyük van odaérni
időben és első osztályon. Amikor szoftverről beszélünk, a diákoknak szánt alacsony árak szintén
támogatják a szoftver kutatás és fejlesztés részlegét. Ha a diákok egyáltalán
nem vásárolnák meg a szoftvert a magasabb áron, akkor az árdiszkrimináció
egy nettó előnyt jelentene nagyjából mindenkinek. Még általánosabban, az árdiszkrimináció segít abban, hogy
a kutatás-fejlesztés állandó költségeit egy szélesebb körű csoport viselje,
ami több innovációt jelent, ami tulajdonképpen mindenki hasznára van. Az árdiszkrimináció
végső formája az, amikor minden személynek a saját fizetési hajlandóságához képest
van az ár megszabva. A közgazdászok ezt a "tökéletes árdiszkriminációnak" hívják. A tökéletes
árdiszkrimináció folyamán a fogyasztók fogyasztói többlete nulla. Minden nyereség
a kereskedelemből a monopolistához kerül, de az optimális mennyiség kerül legyártásra.
Nincs holtteher veszteség. Vizsgáljuk meg ezt egy diagram segítségével. Gondoljunk a keresleti
görbére úgy, mint ami a maximum fizetési hajlandóságot mutatja különböző egyének szempontjából hogy egy
egységnyi árut vásároljanak. Itt van, például, Alex fizetési hajlandósága. Itt van
Tyler fizetési hajlandósága, Robiné és így tovább, egészen Brian fizetési
hajlandóságáig. Ha a monopolista mindenkit a saját maximum fizetési hajlandóságának megfelelően tudna
terhelni, akkor a monopolista végig-sétálna a keresleti görbén úgy, hogy
minden egység árut úgy gyárt le, hogy a fizetési hajlandóság éppen csak túlmenjen a határköltségen.
Más szóval, a monopolista minden egység árut a hatékony termelési mennyiségig gyárt,
ugyanabban a mennyiségben, amennyiben egy versengő iparág gyártaná. A különbség az,
hogy a versengő iparban a haszon
a fogyasztóké. A tökéletes árdiszkrimináció esetében minden haszon a
monopolistáé. Ez a fajta árdiszkrimináció megkívánja, hogy
a monopolista sok információval rendelkezzen minden fogyasztóról. Van erre példa
a gyakorlatban? Valójában van néhány és még ismerős is lehet a egyik.
Az egyetemek mesés árdiszkriminátorok. Még a légitársaságoknál is jobbak,
főleg, hogy csak kevés embernek tűnik fel, mi is folyik ténylegesen.
Az egyetemek sok diáknak anyagi segítséget nyújtanak, másképp mondva néhány diákjuknak
többet kell fizetniük, mint a többieknek. Az anyagi segély egy módja annak, hogy jól
teljesítsenek, miközben jót tesznek, mert ez egy formája az árdiszkriminációnak. Növeli
az egyetemek nyereségét. Sőt, hogy megkapják a segélyt, a diákok és a szüleik kénytelenek
megadni hihetetlen mennyiségű pénzügyi információt, többek között az adó
papírjaikat, az adóbevallásukat, információt bankszámlákról, az otthonukról satöbbi.
Mindez az információ azt jelenti, hogy az egyetemek sok-sok különböző árat tudnak megállapítani,
olyan módon, hogy az már megközelíti a tökéletes árdiszkriminációt.
A William's Főiskolán például a diákok fele teljes árat fizet, ami kb.
$32,000 évente. A másik fele valamilyen pénzügyi segélyt kap, de ennek a mértéke
nagyon változó. Azoknak a diákoknak, akiknek a szülei kb.$91,000-et keresnek évente, vagy
többet, nagyjából $22,000 tandíjat kell fizetniük évente. Ezzel szemben előfordulhat, hogy
a nagyon szegény családból jött diákoknak csak $1,600-t kell fizetniük évente. Ez
azt jelenti, hogy az egyik ár hússzorosa lehet a másiknak. Ez bizony jelentős
árdiszkrimináció. Az árdiszkrimináció nagyon megéri az
egyetemeknek, mert a határköltségük alacsony, míg a fix költségük elég
magas. Ha egy professzor amúgy is közgazdaságtant tanít, akkor a határköltsége
annak, hogy még egy diákot beteszünk az osztályteremben, szinte nulla. Még egy
alacsonyabb tandíjat fizető diák is valószínűleg több nyereséget, mint
költséget jelent. Ez segít az egyetemnek a fix kiadásaikat fedezni, mint például a fizetések
és az épületek, amelyek az egyetem működéséhez szükségesek. Tehát,
az egyetem árdiszkriminációja növeli a nyereséget, de valószínűleg növeli
a termelést is. Több diák jár így egyetemre, mint amennyi egyébként tenné.
Ne feledjük azt sem, hogy az árdiszkrimáció segít a fix
költségek viselését a fogyasztók egy nagyobb csoportja között eloszlatni. Mindezek miatt,
az egyetemek árdiszkriminációja valószínűleg növeli a társadalmi jólétet. Ennyit az
árdiszkrimináció legnyilvánvalóbb formáiról. A következő videóban néhány
gyakori árképzési statégiát fogunk megvizsgálni, úgymint az árukapcsolás és a csomagban történő értékesítés,
amelyeket az árdiszkrimináció egy kisebb formájának is felfoghatunk.
- [Narrátor] Ha szeretnéd magad tesztelni, kattints a kvízkérdésekre.
Vagy ha készen állsz továbblépni, csak válaszd a következő videót.
♪ [zene] ♪
Felirat: amara.org Fordította: Sipos Petra Ellenőrizte: Szever Mónika Lektorálta: Mandel Kinga Magdolna