לפני עשרות מליוני שנה,
כוח טבע הכניס שתי מאסות ענקיות למסלול התנגשות בלתי נמנע
שישנה את פני כדור הארץ
ויגזור חיים או מוות על אלפי מינים.
כוח הטבע היה טקטוניקת לוחות,
והגופים היו צפון ודרום אמריקה.
ואפילו שהן דהרו אחת כלפי השניה
במהירות לא מרגשת של 2.5 סנטימטר בשניה,
להתנגשות שלהם היתה השפעה ביולוגית מסיבית
על ידי גרימת אחת התקופות הארוכות ביותר של הגירה ביולוגית בהסטורית כדור הארץ:
ההתחלפות הביוטית האמריקאית הגדולה.
הסיפור שלנו מתחיל לפני 65 מליון שנה, ההתחלה של דור היונקים,
במה שידוע עכשיו כדרום וצפון אמריקה
היו יבשות מופרדות בחיבור ימי
בין הפסיפי והאטלנטי.
במהלך הזמן, דרום אמריקה היתה בית למגוון חיים
שכלל גליפטודונטים משוריינים בגודל של מכוניות קטנות,
עצלני אדמה עצומים ששקלו יותר מטון,
אופוסומים, קופים, וציפורים טורפות בשר זורעות טרור.
בצפון אמריקה היו מינים משלה,
כמו סוסים, דובים, וחתולים בעלי שיני חרב.
במשך 20 מליון שנה, התזוזה של לוחות פרלון והקריבי
יצרו את הקשת הוולקנית במרכז אמריקה, פנינסולה שמקושרת לצפון אמריקה,
עם מעבר ים צר בלבד שמפריד אותה מדרום אמריקה.
כשהלוחות האלו המשיכו לגלוש על שכבת המאגמה של כדור הארץ
עמוק מתחת לרצפת האוקיינוס הפסיפי,
הלוח הקריבי נדד מזרחה,
ולפני בערך 15 מליון שנה,
דרום אמריקה התנגשה לבסוף עם הקשת המרכז אמריקאית.
זה סגר בהדרגה את מעבר המים בין הפסיפי לקריבי,
ויצרה גשר יבשתי,
שחיבר את צפון ודרום אמריקה.
אורגניזמים יבשתיים יכלו עכשיו לחצות בין שתי היבשות,
ומתיעוד המאובנים,
זה ברור שגלים שונים של ההתפשטות שלהם התרחשו.
אפילו שצמחים לא נעים פיזית,
הם מתפשטים בקלות על ידי רוח וגלים,
אז הם נדדו ראשונים, יחד עם כמה מינים של ציפורים.
אחריהם עקבו כמה דגי מים מתוקים
ודו חיים,
ולבסוף, יונקים שונים התחילו לעבור על הגשר.
מדרום אמריקה, ענקים כמו עצלני קרקע וגליפטודונים
התפרשו באופן נרחב בצפון אמריקה.
יותר מזה, הרבה יונקים טרופיים דרום אמריקאים,
כמו קופים ועטלפים, איכלסו את היערות של מרכז אמריקה,
והם מאוד נפוצים היום.
טורפי כיס דרום אמריקאים נכחדו לפני 3 מליון שנה,
באותה נקודה טורפים צפון אמריקאים כמו חתולים, דובים ושועלים,
היגרו דרומה ואיכלסו את המרחב האקולוגי שנשאר מאחור.
סוסים, לאמות, טפירים, פומות, חתולים עם שן חרב, גומפוטרים,
ומאוחר יותר אנשים גם נעו דרומה על גשר הקרקע.
אבל מה שקרה על האדמה זה רק חצי הסיפור.
מה שהיה אוקיינוס גדול אחד עכשיו היה שניים,
מה שיצר הבדלים בטמפרטורה ומליחות בין שני גופי המים האלה.
האיסתמוס הפך גם למחסום להרבה אורגניזמים ימיים,
כמו רכיכות, סרטנים, פורממיניפרה, בריזואנים, ודגים,
והפרידו אוכלוסיות של הרבה מינים ימיים.
זה גם איפשר קיום של זרם תרמוהלין,
מסוע מים גלובלי,
שמוביל מים חמים ברחבי האוקיינוס האטלנטי,
ומשפיע על מזג האויר של החוף המערבי של צפון אמריקה,
החוף המערבי של אירופה, והרבה אזורים אחרים.
זה אתגר לעקוב אחרי כל הדרכים
שההתנגשות של האמריקות שינתה את העולם,
אבל זה בטוח להגיד שהגלים של חילוף הביוטיקה האמריקאי הגדול
חלחל בהסטוריה של החיים על פני הכוכב,
וזו של האנושות.
מה אם המינים האלה לא היו נכחדים,
או אם לא היו קופים במרכז אמריקה,
או יגוארים בדרום אמריקה?
מה אם זרם התרמוהלינה לא היה זורם?
האם החוף המזרחי של צפון אמריקה היה הרבה יותר קר?
כל זה מראה שכמה מהשינויים הכי משפיעים של הכוכב שלנו
הם לא הקיצוניים שמתרחשים בשניה,
אלא אלה שזוחלים לקראת שינוי בלתי הפיך.
אנחנו התוצר של ההסטוריה.