"מלחמה ושלום",
ספר עב-כרס,
"כבד",
ספר שלא כדאי לכם לקרוא במיטה,
כי אם תירדמו, הוא עלול לגרום לכם זעזוע מוח, נכון?
חלקית בלבד;
אמת, "מלחמה ושלום" הוא ספר ארוך,
אבל הוא גם מאפשר התבוננות מרגשת בהיסטוריה,
ומאוכלס בכמה מהדמויות הכי עמוקות ומציאותיות שתמצאו.
ואם אורכו מרתיע אתכם, דמיינו כמה גרוע הרגיש טולסטוי.
ב-1863 הוא החל לכתוב סיפור קצר על מורד בממשל
ששב מגלות בסיביר.
אחרי חמש שנים כבר היה לו אפוס בן 1200 עמודים
עם סיפורי אהבה,
שדות קרב,
פשיטות רגל,
כיתות יורים,
חזיונות דתיים,
שריפת מוסקבה
ודוב מאולף-למחצה,
אך בלי שום גלות או מורדים בממשל.
וכך זה קרה.
טולסטוי, איש בעל נפש גועשת,
נולד ב-1828 למשפחת אצולה שנודעה בתמהוניותה.
עד גיל 30 הוא כבר נשר מאוניברסיטת קאזאן,
הפסיד בהימורים את ההון המשפחתי,
התגייס לצבא,
כתב את זכרונותיו,
ודחה מעליו את הממסד הספרותי לטובת טיולים באירופה.
לאחר מכן השתקע ביסנאיה פוליאנה, אחוזת אבותיו,
כדי לכתוב אודות שובם של הדֶקַבְּרִיסְטִים,
חבורת מהפכנים בני-טובים
שזכו ב-1856 לחנינה לאחר 30 שנות גלות.
אבל טולסטוי תהה
איך יספר את סיפור חזרתם של הדקבריסטים מהגלות
מבלי לספר את סיפורה של שנת 1825,
שבה התקוממו נגד הצאר השמרני ניקולאי הראשון,
וגם איך לעשות זאת מבלי לספר על 1812,
שנת פלישתו הנוראה של נפוליאון לרוסיה
שזירזה את עליית העריצות שנגדה התקוממו הדקבריסטים?
ואיך יוכל לספר על 1812 מבלי לעסוק בשנת 1805,
כשהרוסים נעשו לראשונה מודעים לאיום הגלום בנפוליאון
אחרי תבוסתם בקרב אוסטרליץ?
אז טולסטוי החל לכתוב
גם על האירועים ההיסטוריים החשובים
וגם על חייהם הקטנים של האנשים שחיו אז.
הוא התמקד בבני האצולה, המעמד המוכר לו מכל.
הספר מתייחס רק פה ושם
לחיי הרוב המוחלט של אוכלוסיית רוסיה,
שהיו איכרים או אף צמיתים:
חקלאים המשועבדים לבעלי האדמות שבהן חיו.
"מלחמה ושלום" נפתח בערב המלחמה בין צרפת לרוסיה.
בני אצולה במסיבת קוקטייל משוחחים בדאגה על האלימות הקרבה,
אבל עוברים לשוחח על נושאים שכנראה תמיד מעסיקים בני-אצולה:
כסף,
מין
ומוות.
הסצנה הראשונה הזאת בספר
מרמזת על האופן בו הספר מדלג בין הפוליטי לאישי
כשהיריעה הולכת ומתרחבת בהתמדה.
ב"מלחמה ושלום" אין דמויות ראשיות.
תחת זאת, הקוראים נכנסים למארג נרחב וסבוך
של מערכות-יחסים ושאלות.
האם בנו האומלל והבלתי-חוקי של רוזן
יינשא לנסיכה יפהפיה אך חורשת-מזימות?
האם חברו היחיד ישרוד את שדות הקרב של אוסטריה?
ומה יקרה לצעירה הנחמדה שמתאהבת בשני הגברים בבת-אחת?
דמויות היסטוריות אמיתיות משמשות בערבוביה בעלילה הבדיונית,
נפוליאון מופיע מספר פעמים,
ואפילו אחד מאבותיו של טולסטוי משמש כאן כדמות ברקע.
אך למרות שהדמויות והפסיכולוגיה שלהן מרתקות,
טולסטוי אינו חושש להפר את הרצף העלילתי
ולהעלות שאלות היסטוריות נוקבות.
מדוע פורצות מלחמות?
מהן טקטיקות לחימה טובות?
האם אומות קמות ונופלות עקב מעשי אנשים "דגולים" כמו נפוליאון,
או שמא זו פעולתם של כוחות תרבותיים וכלכליים גדולים יותר?
חריגות נרחבות אלה מן הסיפור הן שמקנות ל"מלחמה ושלום"
את היקפו הפנורמי.
אך מסיבה זו, בעיני מבקרים מסוימים מן המאה ה-19
"מלחמה ושלום" לא נחשבה כלל וכלל לרומן.
"מפלצת גדולה ומסורבלת", אמר על הספר הנרי ג'יימס.
למען האמת, טולסטוי הסכים איתו.
הוא ראה ברומנים צורה ספרותית מערב-אירופית.
סופרים רוסיים צריכים לכתוב אחרת, כי הרוסים חיים אחרת.
"מהי 'מלחמה ושלום'?" הוא שאל.
"זה איננו רומן.
"זה עוד פחות שירה אפית.
"ועוד פחות - יומן היסטורי.
"'מלחמה ושלום' הוא מה שהמחבר רצה והיה מסוגל להביע
"בצורה בה זה הובע."
במלים אחרות, זה היה סך-כל כוחות הדמיון של טולסטוי,
לא פחות.
בסופו של "מלחמה ושלום"
טולסטוי מביא את גיבוריו אל שנת 1820,
36 שנה לפני האירועים עליהם קיווה לכתוב.
בנסיונותיו להבין את תקופתו הוא
הוא העמיק לשקוע בשנים שנערמו מאחוריו.
התוצאה היא חקירה מפוארת של ההיסטוריה,
התרבות,
הפילוסופיה,
הפסיכולוגיה
והתגובה האנושית למלחמה.