Melati Wijsen: Bali – az istenek szigete.
Isabel Wijsen: Örökzöld paradicsom.
MW: Vagy...
elveszett paradicsom.
Bali:
a szemét szigete.
IW: Balin
680 köbméter műanyagszemetet termelünk naponta.
Ez kb. egy 14 szintes épületnek felel meg.
A műanyag szatyrok
kevesebb mint 5%-át hasznosítják újra.
MW: Igen, ez módosítja a szigetünkről alkotott képüket.
A miénket is megváltoztatta, amikor tanultunk róla,
hogy majdnem az összes szatyor a csatornáinkba kerül,
aztán a folyóinkba,
aztán az óceánunkba.
Ami nem jut az óceánba,
azt elégetik vagy szétdobálják.
IW: Tehát úgy döntöttünk, hogy teszünk ellene.
Már kb. három éve azon dolgozunk,
hogy szülőföldünkön nemet mondjunk a műanyag szatyorra.
Volt is néhány jelentős sikerünk.
MW: Nővérek vagyunk,
és Balin a világ legjobb sulijába járunk:
a Green Schoolba, azaz a Zöld Iskolába.
A suli nemcsak azért más, mert bambuszból épült,
hanem amiatt is, ahogy tanítanak.
Arra tanítanak, hogy a ma vezetői legyünk,
olyasmire, ami nincs benne a szokásos tankönyvekben.
IW: A suliban az egyik órán
kiemelkedő emberekről tanultunk,
pl. Nelson Mandeláról,
Diana hercegnőről
és Mahatma Gandhiról.
Aznap hazafelé
elhatároztuk, hogy mi is kiemelkedők leszünk.
Miért is várnánk, míg fel nem növünk ahhoz,
hogy valakik lehessünk?
Valamit tenni akartunk, mégpedig most.
MW: Aznap este a kanapén
ötleteltünk, és végigvettük a Balit érintő összes problémát.
A leginkább szemet szúró téma
a műanyagszemét volt.
De ez hatalmas gond.
Úgyhogy megnéztük, mi lehet nekünk, gyerekeknek az elérhető cél:
a műanyagszatyrok!
Megszületett az ötlet.
IW: Kutatni kezdtünk,
és fogalmazzunk úgy, hogy minél mélyebbre ástunk,
annál kevésbé találtunk bármi jót a műanyagszatyrokban.
Tudják miért?
Még csak szükségünk sincs rájuk.
MW: Ösztönzött minket mások kitartása,
amivel nemet mondanak a műanyagszatyorra
Hawaii-tól Ruandáig,
és néhány városban is, mint Oaklandben vagy Dublinban.
IW: Így indult a "Bye bye Plastic Bags", azaz a Viszlát, műanyagszatyor! mozgalom.
MW: Mióta elkezdtük a kampányt,
rengeteget tanultunk.
Első lecke:
Egyedül nem megy.
Kell egy csapatnyi hasonló gondolkozású gyerek.
így megalapítottuk a Bye Bye Plastic Bags alakulatot.
Az önkéntes csapatnak az egész szigetről vannak tagjai
helyi és nemzetközi sulikból is.
Velük együtt
sokrétű kezdeményezésbe fogtunk,
ami netes és személyes aláírásgyűjtésből,
sulikban tartott oktató és ösztönző előadásokból áll,
s a tudatosságot hirdetjük piacokon, fesztiválokon és strandtakarításkor.
Nem utolsósorban
saját szatyrokat osztogatunk,
pl. hálóból,
újrahasznosított papírból
vagy 100%-ig szerves anyagból készülteket,
amiket helyi vállalkozások gyártanak itt a szigeten.
IW: Van egy kísérleti falunk,
800 család lakja.
A polgármester volt az első támogatónk,
és megtetszettek neki a pólóink, úgyhogy ez jól jött.
Igyekeztünk felkelteni vásárlóinkban a tudatosságot,
mert ezen kell a leginkább javítani.
A falu kétharmada mostanra
már nem használ műanyagszatyrot.
Az első kísérletünk, hogy Bali kormányát magunk mellé állítsuk, nem jött össze.
Úgyhogy azt gondoltuk,
"Hmm... talán ha lenne egy beadványunk egymillió aláírással.
Akkor csak nem vesznek semmibe, nem igaz?
MW: Bizony!
IW: De ki gondolta volna,
hogy egymillió aláírás az ezerszer ezer?
(Nevetés)
Elakadtunk,
amíg meg nem tanultuk a második leckét:
gondolkodj kreatívan.
Valaki említette,
hogy Bali repterén évente 16 millió utas jön-megy.
MW: De hogy jutunk be a reptérre?
Itt jön a harmadik lecke:
kitartás.
Kiszaladtunk a reptérre.
Átjutottunk a portáson.
Aztán a főnökének a főnökén,
aztán az irodavezető helyettesén,
aztán az irodavezetőn,
aztán...
visszakerültünk két szintet, és azt hittük
na, megint mehetünk a portáshoz.
Aztán pár napnyi kilincselés után,
küldetésben lévő gyerekekként,
végre eljutottunk Bali repterének a kereskedelmi vezetőjéhez.
Előadtuk neki a "Műanyagszatyros Bali" c. beszédünket, és mivel ő kedves ember,
azt mondta: (Mély hangon utánozva a férfit)
"Magam sem hiszem el, amit mondani fogok, de engedélyezem nektek,
hogy aláírásokat gyűjtsetek a tranziton belül."
(Nevetés)
(Taps)
IW: Az első másfél órában
majdnem 1 000 aláírást szereztünk
Elég király, nem?
Negyedik lecke:
hősök kellenek a társadalom minden terén,
diákoktól kezdve, kereskedelmi vezetőkön át a híres emberekig.
A Zöld Suli népszerűségének köszönhetően
egész szép számú hírességhez jutottunk el.
Ban Ki Moon azt tanította meg nekünk,
hogy az ENSZ főtitkára
nem ír alá holmi beadványokat,
(Nevetés)
még akkor sem, ha gyerekek kérik.
De megígérte, hogy reklámozza majd,
így most szoros kapcsolatban dolgozunk az ENSZ-szel.
MW: Jane Goodall megmutatta nekünk az összefogás erejét.
Egyetlenegy "Rügyek és Gyökerek" környezetvédelmi csoporttal kezdte,
de mára már 4 000 csoportja van szerte a világon.
Mi is közéjük tartozunk.
Igazi lelkesítő személyiség.
Ha te is humanitárius vagy,
üdv a klubban!
mi interactosok vagyunk
a nemzetközi humanitáriusok legfiatalabb részlege.
IW: De a türelemről is sokat tanultunk:
MW: hogyan kezeljük a zavaros helyzeteket,
IW: az irányításról,
MW: a csapatmunkáról,
IW: a barátságról,
MW: sokat tanultunk a Balin élőkről és kultúrájukról
IW: és az elkötelezettség fontosságáról.
MW: Nem mindig könnyű.
Néha körülményes összehozni egy előadást.
IW: De tavaly pont ezen dolgoztunk.
Indiába mentünk előadást tartani,
és a szüleink elvittek minket
Mahatma Gandhi régi otthonába.
Megismertük az éhségsztrájk erejét,
amivel elérte a céljait.
Igen, a tárlatvezetés végén,
amikor találkoztunk a szüleinkkel,
mindketten úgy döntöttünk,
"Éhségsztrájkba fogunk!"
(Nevetés)
MW: Valószínűleg sejtik, milyen arcot vágtak.
Jó sokáig kellett őket győzködnünk,
és nemcsak őket,
hanem a barátokat meg a tanárokat is.
Isabel és én ezt komolyan gondoltuk.
Úgyhogy kerestünk egy szakembert,
és egyezséget kötöttünk,
hogy nem eszünk egész nap napkeltétől napnyugtáig, amíg Bali kormányzója
bele nem egyezik, hogy találkozzon velünk,
hogy a műanyagszatyrok visszaszorításáról beszéljünk.
IW: A "mogak makan", ahogy mi indonéz nyelven hívjuk
az éhségsztrájkot, elkezdődött.
Az egészet a közösségi médiában hirdettük,
és már a második napon
kijött a rendőrség hozzánk s a suliba is.
Mit csinál ez a két lány?
Tudtuk, hogy nem a legjobb színben tüntetjük fel
a kormányzót ezzel az éhségsztrájkkal,
le is tartóztathattak volna,
na, de legalább működött!
24 órával később
értünk jöttek a sulihoz,
és a kormányzó elé kísértek minket.
MW: Ott állt,
(Taps)
várta, hogy beszélhessünk,
segítőkész volt, hálás a fáradozásunkért,
amivel Bali szépségéért és környezetéért dolgozunk.
Aláírt egy fogadalmat,
hogy segít Bali polgárainak nemet mondani a szatyrokra.
Most barátok vagyunk,
és rendszeresen
emlékeztetjük őt és csapatát az ígéretére.
Csakugyan,
nemrég nyilatkozatban azt vállalta,
hogy 2018-ra eltűnnek Baliról a műanyagszatyrok.
(Taps)
IW: Bali repterén egyik ottani támogatónk
hivatalosan kezdeményezte, hogy a 2016-ra szabaduljanak meg a műanyagszatyroktól.
MW: "Ne adj ingyenes műanyagszatyrot,
hozz magaddal újrahasználhatót!"
ez az új felhívásunk, hogy megváltoztassuk az emberek felfogását.
IW: Erről szól
a jelenlegi "Egy sziget – egy hang"
elnevezésű rövidtávú kampányunk.
Teszteljük és listázzuk a magukat műanyagszatyor-mentesnek nevező
boltokat és éttermeket,
kirakjuk ezt a matricát a bejáratukra,
és közzétesszük a nevüket a közösségi médiában
és néhány fontosabb helyi magazinban is.
Ez pedig
rossz fényben tünteti fel azokat, amelyeknél nincs matrica.
(Nevetés)
MW: Tehát, miért is meséljük el önöknek ezt az egészet?
Részben, mert büszkék vagyunk mindarra,
amit eddig sikerült elérnie
a csapatunknak.
De azért is, mert útközben rájöttünk,
hogy a gyerekek képesek a cselekvésre.
Képesek vagyunk változtatni.
Isabel és én csak 10 és 12 évesek voltunk,
amikor belefogtunk ebbe.
Sosem volt üzleti tervünk,
kidolgozott stratégiánk,
vagy mögöttes szándékunk,
csak az ötlet a szemünk előtt
és egy csapatnyi együttműködő barát.
Csak tenni akartunk valamit, mielőtt a szatyrok
elárasztják és megfojtják gyönyörű otthonunkat.
A gyerekekben végtelen az energia
és ott az inspiráció, hogy ők legyenek a változás a világban.
IW: Üzenjük az összes gyereknek ebben a szép, de kihívást jelentő világban:
Mutassátok meg nekik!
Legyetek ti a változás!
Nem állítjuk, hogy könnyű lesz.
De végül megéri majd.
Gyerekként csak a világ népességének 25%-át tesszük ki,
de a jövő 100%-a mi vagyunk.
MW: Még rengeteg tennivalónk van,
de nem fogunk leállni,
amíg Bali repterén nem ez az első kérdés:
Együtt: "Üdvözöljük Balin,
van elvámolni való műanyagszatyra?
(Nevetés)
(Szanszkritul) Om shanti shanti shanti om.
Köszönjük.
(Taps)