Črieda pakoní, húf rýb,
kŕdeľ vtákov.
Veľa zvierat vytvára veľké skupiny,
ktoré patria k najkrajším úkazom
prírodného sveta.
Ale prečo tieto zoskupenia vznikajú?
Bežné odpovede zahŕňajú
bezpečnosť masy, lovenie vo svorke,
alebo združovanie za účelom párenia
a všetky tieto vysvetlenia,
aj keď často pravdivé,
stoja na odvážnej premise o zvieracom správaní,
že zvieratá kontrolujú svoje správanie,
že majú kontrolu nad svojimi telami.
A to často nie je pravda.
Toto je artemia, slanovodná žiabronôžka.
Možno ju poznáte pod názvom „Sea-Monkey“.
Je malá a obvykle žije osamote,
ale vyskytuje sa aj vo veľkých červených rojoch,
ktoré majú niekoľko metrov
a tie vznikajú kvôli parazitom.
Tieto kôrovce sú napadnuté pásomnicou.
Pásomnica je v podstate dlhé, živé črevo
s genitáliami na jednom konci a zubatými ústami na druhom.
Ako novinár na voľnej nohe, mám pochopenie.
(smiech)
Pásomnica odoberá živiny z tela artémie,
ale robí aj ďalšie veci.
Kastruje ich,
mení ich farbu z priesvitnej na svetlo červenú,
predlžuje ich život
a ako zistil biológ Nicolas Rode,
núti ich plávať v skupinách.
Prečo? Lebo pásomnica, ako veľa iných parazitov,
má komplikovaný životný cyklus,
zahŕňajúci rôznych hostiteľov.
Kreveta je len jeden krok na jej púti.
Jej konečným cieľom je toto,
veľký plameniak.
Len v plameniakovi sa pásomnica môže množiť,
tak aby sa tam dostala, manipuluje ovládnuté krevety,
aby vytvorili tieto nápadné farebné roje,
ktoré si plameniak skôr všimne
a zje,
a to je tajomstvo roja artémií.
Nie sú spoločenské z ich vlastnej voľby,
ale preto, lebo sú ovládané.
Nie je to bezpečnosť skupiny.
Je to vlastne úplný opak.
Pásomnica prevezme ich mozgy a telá,
zmení ich na nosiče,
ktorými sa dostanú do plameniaka.
A tu je ďalší príklad
parazitickej manipulácie.
Toto je samovražedný svrček.
Svrček prehltol larvu gordického červa,
alebo strunovca.
Červ v ňom vyrástol do dospelej veľkosti,
ale potrebuje sa dostať do vody na párenie
a robí to uvoľňovaním proteínov,
ktoré popletú svrčkov mozog,
vyvolajú chaotické správanie.
Keď sa svrček blíži k vodnej ploche,
ako tento bazén,
skočí doň a utopí sa
a červ sa vykrúti von
z jeho samovražednej mŕtvoly.
Svrčky sú vlastne priestranné. Kto to tušil?
Pásomnica a strunovec nie sú sami.
Sú súčasťou celej plejády
parazitov, ktoré ovládajú myslenie,
húb, vírusov, červov a hmyzu a ďalších,
ktoré sa špecializujú na podvracanie a ovládanie
vôle svojich hostiteľov.
Prvý raz som sa o tomto spôsobe života
dozvedel zo „Zázrakov života“ Davida Attenborougha
spred 20 rokov
a neskôr z nádhernej knihy
„Vládca parazit“ môjho priateľa Carla Zimmera.
Odvtedy píšem o týchto stvoreniach.
Málo tém z biológie ma viac očarilo.
Je to ako keby parazity ovládli môj mozog.
Pretože, koniec-koncov, sú vždy pôsobivé
a rozkošne strašidelné.
Keď píšete o parazitoch,
váš slovník sa rozšíri o frázy ako:
„zožraný zaživa“, „prepukne z jeho tela“.
(smiech)
Ale je v tom viac.
Som publicista a ďalší v hľadisku
potvrdia, že milujeme príbehy.
Parazity nás vyzývajú odolať vábeniu
očividných príbehov.
Ich svet je plný dejových zvratov
a nečakaných vysvetlení.
Prečo, napríklad,
sa táto húsenica
začne divoko otriasať,
keď sa k nej
a k tým bielym zámotkom, ktoré, zdá sa, stráži,
priblíži iný hmyz?
Chráni snáď svojich súrodencov?
Nie.
Húsenica bola napadnutá
parazitickou osou, ktorá do nej nakládla vajíčka.
Vajíčka sa vyliahli a mladé osy
zožrali húsenicu zaživa
než vypukli z jej tela.
Vidíte, ako som to myslel?
Ale húsenica nezomrela.
Niektoré osy tam zostali
a ovládali ju, aby bránila ich súrodencov,
ktorí metamorfujú
na dospelých v tých zámotkoch.
Táto húsenica je zombie strážcom,
ktorý chráni potomstvo
kreatúr, ktoré ju zabili.
(potlesk)
Ešte toho máme dosť. Mám len 13 minút. (smiech)
Niektorí z vás pravdepodobne
čakajú na nejakú útechu
pri myšlienke, že tieto veci sú kuriozity
prírodného sveta, že sú to extrémy
a tento postoj je pochopiteľný,
lebo zo svojej podstaty sú parazity malé
a strávia veľa času
vnútri tiel iných vecí.
Ľahko ich prehliadneme,
ale to neznamená, že nie sú dôležité.
Pred pár rokmi, pán Kevin Lafferty
zobral skupinu vedcov do troch kalifornských ústí riek,
aby navážili, rozpitvali
a zaznamenali všetko čo mohli nájsť,
a čo našli,
boli extrémne množstvá parazitov.
Veľmi časté boli motolice,
drobné červy, špecializované na kastráciu hostiteľov,
ako tento nešťastný slimák.
Jedna motolica je maličká, mikroskopická,
ale dokopy vážia toľko,
ako všetky ryby v ústiach
a 3 – 9x viac, ako všetky vtáky.
A spomeňte si na strunovca, ktorého som vám ukazoval,
tú vec so svrčkom?
Japonský vedec Takuya Sato
zistil, že v jednom potoku
tieto veci dotlačia toľko svrčkov
a koníkov do vody,
že tento utopený hmyz
tvorí až 60 percent potravy miestnych pstruhov.
Manipulácia nie je zvláštnosťou.
Je to kritická a bežná časť
sveta okolo nás
a vedci teraz našli
stovky príkladov takýchto manipulátorov
a hlavne začínajú rozumieť,
ako presne tieto kreatúry ovládajú svojich hostiteľov.
Toto je jeden z mojich obľúbených príkladov.
Toto je ampulex compressa,
smaragdová švábia osa
a je všeobecne uznávané,
že smaragdová švábia osa, ktorá má
oplodnené vajíčka,
musí hľadať švába.
Keď ho nájde,
pichne ho žihadlom,
ktoré je aj zmyslovým orgánom.
Tento objav má len tri týždne.
Bodne ho žihadlom, ktoré je zmyslovým orgánom,
vybaveným malými senzorickými výčnelkami,
ktoré jej dovoľujú nahmatať charakteristické textúry
švábieho mozgu.
Takže ako slepá osoba snoriacia v batohu,
nájde mozog a vypustí jed
do dvoch veľmi špecifických zhlukov neurónov.
Izraelskí vedci Frederic Libersat a Ram Gal
zistili, že tento jed je veľmi špecifickou chemickou zbraňou.
Nezabije švába, ani ho neomráči.
Šváb by mohol odísť,
odletieť, utiecť, ak by chcel,
ale on nechce,
lebo ten jed zruší jeho motiváciu k pohybu
a výhradne to.
Osa v podstate odškrtne políčko „uteč z nebezpečenstva“
v operačnom systéme švába,
čo jej dovolí odviesť bezbrannú obeť
za tykadlá späť do jej brlohu
ako keď venčíte psa.
A keď už je tam, nakladie vajíčko,
vajíčko sa vyliahne... zožraný zaživa... vypukne z tela...
bla bla bla, veď viete.
(smiech) (potlesk)
Ja by som povedal, že po pichnutí
už šváb nie je švábom.
Je skôr rozšírením osy,
tak ako svrček bol rozšírením strunovca.
Títo hostitelia to neprežijú ani nerozmnožia.
Majú asi taký vplyv na svoj osud,
ako moje auto.
Ak sa raz parazity dostanú dnu,
hostitelia už nemajú slovo.
Samozrejme, pre ľudí
nie je manipulácia neznáma.
Berieme látky na zmenu chémie v našich mozgoch
a zmeny našich nálad
a čo sú argumenty, reklama, alebo veľké myšlienky,
ak nie pokusom ovplyvniť niekoho myseľ?
Ale naše pokusy to dosiahnuť
sú hrubé a neohrabané v porovnaní
s precíznou špecifickosťou parazitov.
Don Draper si mohol len priať byť elegantným
a precíznym ako smaragdová švábia osa.
Myslím, že to je časť toho, čo robí parazity
tak temné a fascinujúce.
Veľmi oceňujeme našu slobodnú vôľu
a našu nezávislosť
a predstava ich straty
neviditeľným silám
oslovuje naše najhlbšie spoločenské obavy.
Orwelliánske dystópie a temné intrigy
a myseľ ovládajúci superzloduchovia –
to sú trópy našich najtemnejších fikcií,
ale v prírode sa to deje neustále.
To ma vedie k zjavnej
a znepokojujúcej otázke:
Sú tu temné, tajomné parazity,
ktoré ovplyvňujú naše správanie
bez toho, aby sme o tom vedeli,
teda okrem NSA?
Ak tu také sú –
(smiech) (potlesk)
Svieti mi na čele červená bodka, že?
(smiech)
Ak tu také sú, toto je nádejný kandidát.
Toto je toxoplasma gondii, skrátene „Toxo“,
lebo desivá príšera
si vždy zaslúži milú prezývku.
Toxo napadá cicavce,
široké spektrum cicavcov,
ale pohlavne sa môže rozmnožovať len v mačkách.
A vedci ako Joanne Webster ukázali,
že ak sa Toxo dostane do potkana či myši,
premení hlodavca na „strelu navádzanú na mačky“.
Ak nakazený potkan zacíti vábivú vôňu
mačacieho moču,
beží k zdroju vône,
namiesto pochopiteľnejšieho „preč“.
Mačka zje potkana. Toxo má sex.
Je to klasická rozprávka
„jedz, lov a miluj“ (orig. kniha „Jedz, modli sa a miluj“)
(smiech) (potlesk)
Ste veľmi láskaví a štedrí ľudia.
Ahoj Elizabeth, mala si úžasnú prednášku.
Ako parazit ovláda hostiteľa
týmto spôsobom?
To presne nevieme.
Vieme, že Toxo uvoľňuje enzým,
ktorý vytvára dopamín, substanciu,
ktorá sa podieľa na odmeňovaní a motivácii.
Vieme, že cieli na určité časti mozgu hlodavcov,
vrátane tých, ktoré sa podieľajú na sexuálnom vzrušení.
Ale ako táto skladačka pasuje dokopy
nie je také zjavné.
Čo zjavné je, je, že táto vec
je jedna bunka.
Nemá to nervový systém.
Nemá to vedomie.
Nemá to ani telo.
Ale manipuluje to cicavca?
My sme cicavce.
Sme inteligentnejší ako potkan, to určite,
ale naše mozgy majú rovnakú základnú stavbu,
rovnaké typy buniek,
rovnaké chemikálie v nich
a rovnaké parazity.
Odhady sa rôznia, ale niektoré naznačujú,
že jeden z troch ľudí na svete
má v mozgu Toxo.
Typicky to nevedie k zjavnej chorobe.
Parazit zostáva v latentnom stave
na dlhý čas.
Ale sú určité dôkazy, že takíto ľudia,
ktorí sú prenášačmi, skórujú trochu inak
v osobnostných dotazníkoch.
majú trochu vyššie riziko dopravnej nehody
a sú isté dôkazy, že ľudia so schizofréniou
sú náchylnejší k nákaze.
Myslím, že tieto dôkazy sú stále nepresvedčivé
a aj medzi výskumníkmi Toxa
sa názory rôznia, či tento parazit
naozaj ovplyvňuje naše správanie.
Ale vzhľadom na rozšírenosť takýchto manipulácií
je úplne nepravdepodobné,
aby boli ľudia jediným druhom,
ktorý by tým nebol nejak dotknutý.
A myslím, že táto vlastnosť,
neustále podrývať naše premýšľanie o svete,
robí parazity úžasnými.
Neustále nás pozývajú nazerať na prírodný svet inak
a pýtať sa, či správania, ktoré pozorujeme,
či už sú jednoduché a zjavné,
alebo mätúce a záhadné,
nie sú výsledkom indivíduí,
čo sa chovajú z vlastného popudu,
ale že sú pozmeňované
kontrolou niekoho iného.
A aj keď táto idea môže byť znepokojivá
a zvyky parazitov môžu byť odporné,
myslím, že ich schopnosť prekvapovať nás
ich robí podobne krásnymi a charizmatickými
ako sú panda, motýľ či delfín.
Na konci „O pôvode druhov“
Charles Darwin píše o vznešenosti života
a o nekonečných formách najkrásnejších
a najočarujúcejších
a myslím, že poľahky mohol hovoriť
o pásomnici, ktorá socializuje krevety,
alebo o osách, čo majú kráčajúce šváby.
Ale to možno zo mňa hovorí parazit.
Ďakujem.
(potlesk)