Ja sam Britanac.
(Smijeh)
(Pljesak)
Nikad prije fraza "Ja sam Britanac" nije izvlačila toliko sažaljenja.
(Smijeh)
Dolazim s otoka na kojemu mnogi od nas vole vjerovati
da postoji kontinuitet u posljednjih nekoliko tisuća godina.
U povijesti smo nametali promjene drugima,
ali malo smo ih učinili za sebe.
Zbog toga sam doživio golem šok
kad sam se probudio 24. lipnja
i otkrio da je moja zemlja izglasala izlazak iz Europske unije,
premijer je dao ostavku,
a Škotska je razmišljala o referendumu
koji bi mogao dovesti do samog kraja postojanja Ujedinjenog Kraljevstva.
Dakle, to je bio veliki šok za mene
i veliki šok za mnoge ljude,
ali i ono što je, u proteklih nekoliko dana,
stvorilo potpuno političko stapanje
u mojoj zemlji.
Javila se želja za drugim referendumom,
kao da pratimo sportsku utakmicu i možemo
protivničku ekipu zamoliti za ponovno odigravanje.
Svi su krivili svakoga.
Ljudi su krivili premijera
za pozivanje na referendum.
Krivili su predvodnika opozicije jer se nije dovoljno usprotivio.
Mladi su optuživali stare.
Obrazovani su okrivljavali manje obrazovane.
To potpuno stapanje sve je učinilo još gorim
najtragičnijim elementom:
nivo ksenofobije i rasističkog zlostavljanja na ulicama Britanije
koji nikad prije nisam doživio
u svom životu.
Ljudi razgovaraju o tome hoće li moja zemlja postati Little England
ili, kako je to sročio jedan od mojih kolega,
hoćemo li postati nostalgični tematski park iz 1950-ih
koji pluta u Atlantskom oceanu.
(Smijeh)
No moje je pravo pitanje
je li stupanj šoka koji smo iskusili zapravo opravdan?
Je li ovo nešto što se dogodilo preko noći?
Ili su nas dublji strukturalni faktori doveli do ovoga gdje smo danas?
Zato se želim vratiti jedan korak unazad i zapitati se 2 ključna pitanja.
Prvo, što Brexit predstavlja,
ne samo za moju zemlju,
već za sve nas u svijetu?
I drugo, što možemo učiniti?
Kako bismo svi trebali odgovoriti?
Dakle, prvo. Što Brexit predstavlja?
Prekasno uviđanje predivna je stvar.
Brexit nas uči mnogim stvarima o našem društvu
i o društvima u svijetu.
Na neobične načine naglašava, ono čega smo sramotno nesvjesni,
koliko su podijeljena naša društva.
Podjela po glasovanju duž godina, obrazovanja, klase i geografije.
Mladi nisu glasali u velikim brojevima,
ali oni koji jesu, htjeli su ostati.
Stariji su ljudi zbilja htjeli napustiti Europsku uniju.
Geografski, London i Škotska najstrože su se obvezali
ostati dijelom Europske unije,
dok je u ostalim dijelovima zemlje postojala snažna ambivalencija.
Takve podjele ono su što moramo prepoznati i shvatiti ozbiljno.
I još dublje, glasanje nas poučava
o prirodi politike u današnjici.
Suvremena politika nije više o podjeli na ljevicu i desnicu.
Nije više o porezima i troškovima.
Već o globalizaciji.
Linija kvara u suvremenoj politici je između onih koji zagovaraju globalizaciju
i onih koji se globalizacije boje.
(Pljesak)
Ako pogledamo zašto oni koji su htjeli otići --
zovemo ih "odlazitelji", nasuprot onih koji žele ostati --
vidimo dva faktora u istraživanju javnog mnijenja
koji su uistinu značajni.
Prvi je imigracija, a drugi suverenost,
oni predstavljaju želju ljudi da vrate kontrolu nad svojim životima
i osjećaj da ih političari ne predstavljaju uistinu.
Te ideje predstavljaju strah i otuđenje.
Predstavljaju povlačenje prema nacionalizmu i granicama
na način koji mnogi od nas odbijaju.
Ono što želim predložiti jest puno kompliciranija slika,
kako liberalni internacionalisti
poput mene, a čvrsto se ubrajam u tu sliku,
moraju sebe ponovno staviti u sliku
kako bismo razumjeli kako smo stigli tu gdje jesmo danas.
Kada pogledamo uzorke glasača diljem Ujedinjenog Kraljevstva,
lako uočavamo podjele.
Plava područja označavaju ostanak,
a crvena izlazak.
Kad sam ovo pogledao,
ono što me osobno pogodilo jest mala količina vremena u životu
koju sam zbilja proveo u crvenim područjima.
Iznenada sam shvatio, gledajući top 50 područja u UK
koja imaju najviše glasova za izlazak,
ukupno sam proveo 4 dana svog života u tim područjima.
U nekim tim mjestima
nisam čak znao ni imena glasačkih okruga.
Bio je to pravi šok za mene,
a značilo je da ljudi poput mene
koji se smatraju inkluzivnima, otvorenima i tolerantnima,
možda ni ne poznaju vlastitu zemlju i društvo
onoliko koliko volimo vjerovati da je tako.
(Pljesak)
Izazov koji nam se javlja jest u pronalasku novog načina
prenošenja globalizacije tim ljudima,
prepoznavanju da ti ljudi koji nisu nužno pohađali sveučilište,
koji nisu nužno odrasli uz internet,
koji nemaju mnogo prilika za putovanja,
njih možda nije uvjerilo ono što mi smatramo uvjerljivim
u našim često liberalnim mjehurićima.
(Pljesak)
To samo znači da moramo dohvatiti šire područje i razumjeti.
U glasovima za izlazak, manjina je prčkala s politikom straha i mržnje
stvarajući laži i nepovjerenje
poput ideje da bi glas za Europu
mogao smanjiti broj izbjeglica i tražitelja skloništa u Europi
dok glas za izlazak nije imao ništa sa samom imigracijom
izvan Europske unije.
No, za značajnu većinu glasača za izlazak iz EU
najveća je briga bilo razočaranje političkog kadra.
To je bio glas protesta za mnoge,
osjećaj da ih nitko ne predstavlja,
da ne mogu pronaći političku stranku koja će govoriti u njihovo ime,
zbog toga su i odbili taj politički kadar.
Ovo se javlja diljem Europe, pa i u liberalnom demokratskom svijetu.
Vidimo to u rastu popularnosti Donalda Trumpa u SAD-u,
u rastućem nacionalizmu Viktora Orbána u Mađarskoj,
u porastu popularnosti Marine Le Pen u Francuskoj.
Spektar Brexita je u svim našim društvima.
Pitanje koje moramo postaviti je sljedeće,
kako kolektivno odgovoriti na to?
Za sve nas koji želimo stvoriti liberalna, otvorena i tolerantna društva,
hitno trebamo novu viziju,
viziju tolerantnije i inkluzivnije globalizacije
koja zbližava ljude s nama, umjesto da ih ostavlja.
Takva vizija globalizacije
je ona koja mora započeti prepoznavanjem pozitivnih značajki globalizacije.
Dogovor između ekonomista
jest da slobodna razmjena, kretanje kapitala,
kretanje ljudi preko granica,
doprinosi svima.
Slaganje međunarodnih stipendista
jest da globalizacija donosi međuovisnost
koja dovodi do suradnje i mira.
Ali globalizacija ima i redistributivne efekte.
Stvara pobjednike i gubitnike.
Na primjeru migracije,
znamo da je imigracija neto pozitivna za ekonomiju u cjelinu
u skoro svim okolnostima.
Ali također moramo biti svjesni
da postoje redistributivne posljedice,
da najvažnije, loše izvedena imigracija
može dovesti do smanjenja plaća za najviše osiromašene u našem društvu
te dovesti do pritiska na cijenama kuća.
To ne umanjuje činjenicu da je ona pozitivna,
ali znači da više ljudi mora dijeliti koristi
te ih ujedno prepoznavati.
U 2002. godini, prijašnji glavni tajnik Ujedinjenih Naroda, Kofi Annan,
održao je govor na Sveučilištu Yale
i taj je govor bio o inkluzivnoj globalizaciji.
U tom je govoru i skovao taj termin.
Rekao je, parafraziram,
"Staklena kuća globalizacije mora biti otvorena za sve
ako želi ostati sigurna.
Netrpeljivost i neznanje
ružno su lice ekskluzivne i antagonističke globalizacije."
Ideja inkluzivne globalizacije sažeto je revidirana 2008. godine
na konferenciji o naprednoj vladavini
uključujući mnoge čelnike europskih zemalja.
Međutim, zbog štednje i financijske krize u 2008. g.
cijeli je koncept nestao gotovo bez traga.
Globalizacija sada podržava neoliberalni dnevni red.
Percipira se kao dio elitnoga,
a ne kao nešto što doprinosi svima.
Potrebno ju je povratiti na puno inkluzivnijoj osnovi
od one na kojoj je danas.
Dakle, pitanje je kako možemo postići taj cilj.
Kako možemo uravnotežiti s jedne strane strah i otuđenje,
a s druge ljuto odbijanje
ksenofobije i nacionalizma?
To je pitanje za sve nas.
A ja, kao sociolog, mislim
da je sociologija mjesto za dobar početak.
Naša promjena mora obuhvatiti ideje, ali i materijalne promjene,
a želim vam dati 4 ideje kao početnu točku.
Prva je vezana za ideju građanskog obrazovanja.
Ono što nastaje od Brexita
jest praznina između javnog mnijenja i empirijske stvarnosti.
Spominje se da smo napredovali do posliječinjeničnog društva,
gdje iznenada dokazi i istina nisu važni,
a laži imaju jednak status kao i jasnoća dokaza.
Dakle, kako možemo --
(Pljesak)
Kako možemo izgraditi poštivanje istine i dokaza u liberalnoj demokraciji?
Moramo započeti s obrazovanjem,
s prepoznavanjem da postoje velike praznine.
U 2014. pollster Ipsos MORI
objavio je pregled mišljenja o imigraciji
te pokazao da s rastućim brojem imigranata
raste i interes javnosti za imigraciju,
iako to očito ne dokazuje uzročnost,
jer ovo nema toliko veze sa samim brojevima,
već s političkom i medijskom pričom.
Međutim, isti je pregled otkrio
veliko dezinformiranje javnosti
i nerazumijevanje prirode imigracije.
Na primjer, u Ujedinjenom Kraljevstvu,
javnost je vjerovala da je broj utočišta
veći od broja imigranata,
a vjerovali su i da je broj migracija povezanih s obrazovanjem
puno niži u cjelokupnoj migraciji
nego što je to uistinu.
Dakle, moramo otkriti dezinformacije,
prazninu između percepcije i stvarnosti kao ključni aspekt globalizacije.
I to ne može biti nešto što će se odnositi samo na škole,
iako je važno započeti s tim u ranoj dobi.
Naglasak treba biti na životnom građanskom sudjelovanju
i javnom uključivanju koje svi potičemo u našem društvu.
Sljedeća stvar za koju vjerujem da je prilika za nas
jest ideja ohrabrivanja interakcije između raznih zajednica.
(Pljesak)
Jedna od stvari koja je veoma upadljiva,
promatrajući stvavove o imigraciji u Ujedinjenom Kraljevstvu,
jest, ironično, da regije u mojoj zemlji
koje su najtolerantnije prema imigrantima
imaju najveći broj imigranata.
Na primjer, London i Jugoistok imaju najveći broj imigranata,
a ujedno su i najtolerantnija područja.
Ona područja u zemlji koja imaju najniže nivoe imigracije
zapravo su najviše isključujuća i netolerantna prema migrantima.
Dakle, treba poticati programe razmjene.
Potrebno je starijim generacijama koje možda ne mogu putovati
osigurati pristup internetu.
Potrebno je osigurati, barem na lokalnom i nacionalnom nivou,
više kretanja, više uključivanja,
više interakcije s ljudima koje ne poznajemo
i s čijim se pogledima možda nećemo nužno slagati.
Treća je stvar presudna,
i najtemeljitija,
potrebno je osigurati svima mogućnost da dijele
koristi globalizacije.
Ilustracije iz Financial Timesa o post-Brexitu su veoma upadljive.
Pokazuju da su oni koji su glasali za izlazak iz EU, tragično
oni koji su najviše profitirali materijalno
iz razmjene s Europskom unijom.
Problem je u tome što ljudi u tim područjima
sebe ne percipiraju kao one koji imaju koristi.
Nisu vjerovali da su imali pristup
materijalnoj koristi i povećanoj razmjeni te povećanoj mobilnosti diljem svijeta.
Uglavnom se bavim pitanjima vezanim uz izbjeglice
i jedna od ideja o kojoj sam mnogo govorio,
uglavnom diljem svijeta u zemljama u razvoju,
jest da, kako bismo ohrabrili integraciju izbjeglica,
ne možemo doprinositi samo populaciji izbjeglica,
već imati na umu i brige domaćih zajednica u lokalnim područjima.
Gledajući na to,
jedan od političkih recepata jest osigurati
disproporcionalno bolje obrazovne ustanove, zdravstvene ustanove,
pristup socijalnim službama,
u regijama imigracije
kako bismo imenovali probleme lokalne populacije.
Međutim, dok to potičemo u razvijenim zemljama,
ne preuzimamo te lekcije doma
i ne uključujemo ih u svoje društvo.
Nadalje, ako ćemo uzeti za ozbiljno
potrebu osiguravanja ljudima dijeljenje ekonomskih dobara,
naše tvrtke i korporacije trebaju model globalizacije
koji prepoznaje da i oni moraju uključiti ljude.
Četvrta i posljednja ideja koju želim istaknuti
jest ideja da nam je potrebna odgovorna politika.
Malo je socioloških dokaza
koji uspoređuju stavove o globalizaciji.
Ali iz istraživanja koja postoje,
možemo uočiti veliku razliku između različitih zemalja
i vremenskih perioda u tim zemljama
za stavove i toleranciju
o pitanju migracije i mobilnosti s jedne strane
te slobodne razmjene s druge.
Ali jedna hipoteza koja proizlazi iz pogleda na te podatke
jest ideja da su polarizirana društva manje tolerantna prema globalizaciji.
Društva poput Švedske u prošlosti,
poput Kanade danas,
u kojima postoji centralistička politika,
u kojima desnica i ljevica surađuju,
potiču se i stavovi potpore prema globalizaciji.
Ono što danas vidimo diljem svijeta jest tragična polarizacija,
neuspjeh u uspostavljanju dijaloga između ekstrema u politici,
i praznina u pojmovima liberalnog centra
koji može potaknuti komunikaciju i međusobno razumijevanje.
Možda to nećemo postići danas,
međutim, moramo pozvati sve političare i medije
da otpuste jezik straha i budu tolerantniji jedni prema drugima.
(Pljesak)
Ove su ideje privremene,
zato što ovo dijelom mora biti inkluzivni projekt.
Još sam uvijek Britanac.
Još sam uvijek Europljanin.
Još sam uvijek globalni građanin.
Za one od nas koji vjeruju
da naši identiteti nisu međusobno isključivi,
moramo raditi svi zajedno
da bismo osigurali da nas globalizacije sve povede
i ne ostavi nikoga od nas.
Samo ćemo tada moći pomiriti demokraciju i globalizaciju.
Hvala vam.
(Pljesak)