כל שנה בארצות הברית,
העוסקים בספורט ובפעילויות לשעות הפנאי
חווים בין 2.5 ל 4 מליון זעזועי מוח.
כמה מסוכנים זעזועי המוח האלו?
התשובה מורכבת,
ותלויה באופן בו המוח מגיב כשמשהו פוגע בו.
המוח עשוי מרקמה שומנית רכה, עם מרקם שדומה לג'לי.
בתוך הממברנות המגנות שלו ומעטפת הגולגולת הנוקשה,
איבר עדין זה בדרך כלל מוגן היטב.
אבל טלטלה פתאומית יכולה לגרום למוח לזוז
ולפגוע בחלק הפנימי הנוקשה של הגולגולת,
ובניגוד לג'לי, רקמת המוח אינה אחידה.
היא עשויה מרשת נרחבת של 90 מיליארד נוירונים,
שמעבירים אותות דרך האקסונים הארוכים שלהם כדי לתקשר לאורכו ולרוחבו של המוח
ולשלוט בגוף שלנו.
מבנה עדין זה הופך אותם למאוד שבריריים
כך שכשהם נפגעים, נוירונים ימתחו ואפילו יקרעו.
זה לא רק משבש את היכולת שלהם לתקשר
אלא גם כשאקסונים הרוסים מתחילים להתנוון,
הם משחררים רעלים שגורמים גם למוות של נוירונים אחרים.
שילוב ארועים זה גורם לזעזוע מוח.
הנזק יכול לבוא לידי ביטוי בהרבה דרכים שונות
כולל התעלפות,
כאב ראש,
ראיה מטושטשת,
בעיות שיווי משקל,
מצבי רוח והתנהגות משתנים,
בעיות בזיכרון, חשיבה, ושינה,
והופעה של חרדה ודיכאון.
כל מוח הוא שונה,
עובדה המסבירה מדוע אנשים חווים זעזועי מוח בצורה כל כך שונה.
למרבה המזל, רוב זעזועי המוח נרפאים לגמרי
והתופעות נעלמות תוך ימים או שבועות ספורים.
הרבה מנוחה וחזרה מתונה לפעילות
מאפשרים למוח להבריא בעצמו.
בנושא המנוחה,
הרבה אנשים שמעו שלא אמורים לישון
מיד אחרי זעזוע מוח בגלל שכך אפשר להכנס לתרדמת.
זה מיתוס.
כל עוד הרופאים לא מוטרדים מהאפשרות לנזק מוחי חמור יותר,
כמו דימום במוח,
אין בעיה מתועדת עם שינה לאחר זעזוע מוח.
לפעמים, קורבנות של זעזועי מוח יכולים לחוות משהו
שנקרא סינדרום שלאחר זעזוע מוח, או PCS,
אנשים עם PCS יכולים לחוות כאבי ראש מתמשכים,
בעיות למידה,
וסימפטומים התנהגותיים שיכולים אפילו להשפיע על יחסים אישיים
במשך חודשים או שנים אחרי הפציעה.
ניסיון לשחק אחרי זעזוע מוח, אפילו למספר דקות,
או חזרה מהירה מידי לספורט אחרי זעזוע מוח,
מגדילים את הסיכוי לפתח PCS.
במספר מקרים, זעזוע מוח יכול להיות קשה יותר לאבחון
בגלל שהסימפטומים מתגלים בהדרגה.
זה הרבה פעמים נכון עם פגיעות של כמעט זעזוע מוח
שנגרמות מפגיעות ראש קלות יותר
מאלו הגורמות לזעזוע מוח.
קטגוריית פציעה זו לא גורמת לסימפטומים ברורים מיד,
אבל יכולה להוביל למחלת מוח ניוונית במשך הזמן
אם היא מתרחשת שוב ושוב.
קחו שחקני כדורגל, הנוגחים בכדור באופן קבוע.
בשימוש בשיטה שנקראת הדמיית טנסור הפיעפוע,
אנחנו יכולים לגלות מה ההשפעה שיש לנגיחות על המוח.
השיטה הזו מאפשרת למדענים לאתר קבוצות אקסונים גדולות
ולראות איך מכות חלשות עלולות לשנות את המבנה שלהן.
ב 2013, על ידי שימוש בשיטה זו, חוקרים גילו
שאתלטים שנגחו בכדור הכי הרבה,
בערך 1800 פעמים בשנה,
פגעו בשלמות המבנית של קבוצות האקסונים שלהם.
הנזק היה דומה לדרך שבה חבל כושל
כשסיבים בודדים מתחילם להפרם.
לשחקנים אלו היו גם ביצועים נחותים יותר במבחני זיכרון לטווח קצר,
אז למרות שאף אחד לא סבל מזעזוע מוח מלא,
המכות האלו הצטברו לנזק מדיד במשך הזמן.
למעשה, חוקרים יודעים שעומס של מכות כאלו
מקושר למחלת מוח ניוונית שידועה בשם אנצפלופתיה טראמומטית כרונית,
או CTE.
אנשים עם CTE סובלים משינויים במצבי הרוח וההתנהגות
שמתחילים להופיע בשנות ה 30 וה 40 שלהם
ולאחר מכן בעיות בחשיבה ובזיכרון
זה עלול, במספר מקרים, אפילי לגרום לדמנציה.
הגורם הוא חלבון שנקרא טאו.
בד״כ, פרוטאין טאו תומך בצינורונים זעירים בתוך האקסונים שנקראים מיקרוטובולים.
חושבים שמכות מתונות חוזרות ונשנות פוגמות במיקרוטובולים,
וגורמות לחלבוני הטאו להתנתק ולהצטבר יחד.
צברים אלו מפריעים להעברה ולתקשורת לאורך הנוירון
ומביאים להרס של חיבורים בתוך המוח.
ברגע שחלבוני טאו מתחיל להצטבר יחד,
הם יכולים לגרום לעוד גושים להווצר
ולהתפשט ברחבי המוח,
אפילו אחרי שפגיעות הראש פוסקות.
המידע מראה שלפחות בין שחקני פוטבול,
בין 50 ו 80% מזעזועי המוח לא מדווחים ולא מטופלים.
לפעמים זה בגלל שקשה להגיד
אם בכלל התרחש זעזוע מוח.
אבל זה גם הרבה פעמים בשל לחץ או רצון להמשיך
למרות העובדה שמשהו לא בסדר.
זה לא רק פוגע בהחלמה.
זה גם מסוכן.
המוחות שלנו אינם בלתי מנוצחים.
הם עדיין צריכים שנגן עליהם
ונעזור להם לתקן נזק שכבר התרחש.