Pripravljen sem staviti, da sem najbolj neumen v tej dvorani,
ker mi v šoli ni šlo. Imel sem hude težave.
Toda, pri tistih letih sem se zavedal
da obožujem denar in posel
in da mi je všeč tista podjetniška reč
ter, da sem bil vzgojen v podjetniškem duhu,
in sem bil z njim prežet od takrat --
a o tem še nikoli nisem spregovoril, do danes --
danes bo to prvič slišal kdorkoli, z izjemo moje žene,
in pri tem izjavila "O čem govoriš?", jaz pa sem ji odgovoril --
da mislim, da zamujamo priložnost,
da bi našli te otroke,
ki imajo podjetniški duh
in da jih vzgojimo ali da jim pokažemo
da je biti podjetnik res "kul"
Da to ni nekaj slabega ali vredno prezira,
kot je miselnost v mnogih družbah.
Otroci imajo, ko odraščajo, svoje sanje.
In mi imamo svoje strasti in vizije
in nekako nam uspe te stvari uničiti.
Govorijo nam, da se moramo več učiti,
biti osredotočeni ali najeti inštruktorja.
Moji starši so najeli učitelja francoščine,
ampak jaz še vedno slabo govorim francosko.
Dve leti nazaj sem bil naj predavatelj
na MIT-jevem podiplomskem študiju podjetništva.
Bil je nastop pred skupino podjetnikov s celega sveta.
V drugem razredu sem zmagal na tekmovanju v govorništvu,
toda nihče nikoli ni rekel:
“Poglejte, ta fant je dober govornik.
Ne more se koncentrirati, a želi biti z ljudmi, jih motivirati.”
Niso rekli: “Rabi inštrukcije govorništva.”
Inštrukcije naj bi dobil za tisto kar mi ne gre.
Ko torej otroci pokažejo te lastnosti --
in jih moramo začeti odkrivati --
mislim, da moramo otroke vzgajati
da postanejo podjetniki namesto odvetniki.
Toda na žalost šolski sistem
vlada temu svetu
z besedami: "Bodimo odvetniki ali zdravniki"
in izgubimo to priložnost,
saj nihče ne reče "Hej, bodi podjetnik".
Podjetniki smo ljudje - in tu jih je veliko -
ki imamo ideje in strasti in vidimo potrebe v tem svetu
in se odločimo in naredimo.
Tvegamo vse, da bi te stvari uresničili.
Imamo sposobnost, da zberemo ljudi,
ki želijo z nami doseči te sanje,
In mislim, da če bi otroke prepričali
da sprejmejo idejo podjetništva v mladih letih,
potem bi lahko spremenili vse kar je v svetu danes problem.
Za vsak problem, ki obstaja, ima nekdo idejo za rešitev.
Kot otroku vam ne rečejo, da je nemogoče,
ker ste preveč naivni, da bi dojeli,
da tega ne zmorete v resnici.
Mislim, da imamo kot starši in kot družba dolžnost,
da začnemo otroke učiti loviti ribe,
namesto, da jim ribe dajemo --
"Daš človeku ribo, ga nahraniš za en dan."
"Če ga naučite loviti ribe, ste ga nahranili za celo življenje."
Če naučimo otroke, da bodo podjetniški --
tiste, ki kažejo talent za to --
kot učimo tiste, ki imajo talent za znanost, da bodo znanstveniki,
če bi opazili talent za podjetništvo
in jih učili podjetništva?
Imeli bi vse te mlade, ki vodijo podjetja,
namesto da čakajo na socialno podporo.
Toda mi sedimo in učimo otroke stvari, ki jih ne smejo narediti:
Ne tepi se, ne grizi, ne preklinjaj.
Trenutno učimo otroke, naj izbirajo resnično dobre službe,
veste, šolski sistem jih uči, naj postanejo
zdravnik, odvetnik,
računovodja, zobozdravnik,
učitelj ali pilot.
In v medijih govorijo, da je kul,
če si model ali pevec
ali športni zvezdnik, kot npr. Luongo, Crosby.
Naši MBA programi ne učijo mladih, da bodo podjetniki.
Razlog, da sem se izogibal MBA programa --
razen razloga, da se nisem mogel vpisati,
ker sem imel povprečje 61 % v srednji šoli
in potem povprečje 61 %
na edini šoli v Kanadi, kjer so me sprejeli, Carlton -
toda naši MBA programi ne učijo mladih, da bodo podjetniki.
Učijo jih da delajo v korporacijah.
In kdo ustvari velika podjetja? To je teh nekaj naključnih ljudi.
Celo v popularni književnosti, v edini knjigi, ki som jo našel -
in bi jo morali vsi prebrati -
edina knjiga, ki sem jo našel
da je v njej podjetnik heroj je "Atlas Shrugged".
Vse ostalo gleda in opisuje podjetnike,
kot da smo slabi ljudje.
Gledam celo svojo družino.
Oba deda in oče so bili podjetnik.
Brat, sestra in jaz, vsi trije imam prav tako svoja podjetja.
Vsi smo se odločili, da se lotimo tega,
ker je to edini prostor, v katerega ustrezamo.
Nismo se ujeli v normalnem delu. Nismo mogli delati za druge,
ker smo preveč trdoglavi in imamo polno drugih sposobnosti.
Toda otroci so ravno tako lahko podjetniki.
Veliko delam v dveh organizacijah,
"Organizacija podjetnikov" in "Organizacija mladih predsednikov."
Pravkar sem se vrnil iz Barcelone,
kjer sem govoril na globalni konferenci YPO
in vsi, ki sem jih spoznal
ki so bili podjetniki,
so imeli težave v šoli.
Meni so diagnosticirali 18 od 19 znakov motnje pozornosti.
Ta stvar tukaj me spravlja ob živce.
(smeh)
Verjetno sem zato sedaj malce paničen --
pa ne samo zaradi kave in sladkorja --
ampak tole podjetnika res razburi.
Motnja pozornosti, bipolarna motnja.
Veste da pravijo bipolarni motnji tudi "direktorska bolezen"?
Ted Turner jo ima, Steve Jobs jo ima.
Vsi trije ustanovitelji Netscape-a so jo imeli.
In še bi lahko naštevali.
Otroci -te znake lahko vidite pri otrocih.
Ampak mi jim dajemo zdravila in govorimo,
"Ne bodi podjeten.
Vklopi se v sistem in poskušaj biti učenec."
Oprostite, podjetniki niso učenci.
Mi gremo po hitrem pasu. Mi dojamemo igro.
Prepisoval sem naloge, goljufal na testih.
Na faksu sem najemal študente za računovodske naloge
pri 13-tih zaporednih nalogah.
Kot podjetnik se ne ukvarjate z računovodstvom, zaposlite nekoga.
Jaz se to doumel že prej-
(smeh)
(Aplavz)
Vsaj priznam, da sem goljufal na fakulteti; večina vas ne bo.
Citirajo me -- sem vse povedal osebi, ki je pisala učbenik --
danes me citirajo v tem istem učbeniku
na vseh kanadskih visokošolskih programih.
V menedžerskem računovodstvu, sem jaz v 8. poglavju.
Začenjam 8. poglavje z zgodbo o proračunih.
Po intervjuju sem avtorici povedal za prepisovanje pri tem predmetu.
In njej se je zdelo preveč smešno, da tega ne bi vključili.
Toda otroci, pri njih lahko opazite te znake.
Podjetnik po definiciji "organizira, vodi,
in prevzame tveganje posla."
To ne pomeni, da morate na MBA program,
ali da morate zaključiti šolo.
Pomeni, da morate imeti za nekatere stvari imeti čut.
Slišali smo za vprašanje, ali je nekaj pridobljeno ali prirojeno ?
Je to ena ali druga stvar? Kaj je?
Jaz mislim, da ni eno ali drugo. Menim, da sta lahko obe.
Mene so vzgajali v podjetnika.
Ko sem odraščal nisem imel izbire,
saj so me kot zelo majhnega učili --
ko je moj oče doumel, da se ne bom vklopil
v vse, kar so me učili v šoli --
da me on lahko nauči doumeti podjetnost v zelo rani mladosti.
Vzgajal nas je, vse tri,
da sovražimo idejo imeti službo
in da obožujemo ustvarjati podjetja in zaposlovati druge ljudi.
Moj prvi poslovni podvig, imel sem sedem let, živel v Winipegu,
ležal sem v sobi s telefonsko slušalko
in klical kemične čistilnice v Winipegu
in preverjal, koliko bi mi
plačali za obešalnike za obleke?
Moja mama je prišla v sobo, je rekla
"Kje pa boš dobil obešalnike za prodajo?"
In sem rekel, "Pojdiva pogledat v klet."
In sva šla v klet. Odprl sem omaro.
Tam je bilo približno tisoč obešalnikov.
Kajti, kadarkoli sem ji rekel, da se grem igrat s prijatelji,
sem v soseski zbiral obešalnike od vrat do vrat
in jih hranil v kleti za prodajo.
Ker sem jo videl nekaj tednov prej -
dobiti denar. Plačali so 2 centa po obešalniku.
Ugotovil sem, da je polno obešalnikov
in da jih moram samo zbrati.
Vedel sem, da ona tega ne bi dovolila, pa sem to vseeno naredil.
In naučil sem se pogajati z ljudmi.
Nekdo mi je ponudil 3 cente, jaz pa sem dosegel 3 cente in pol.
In kot sedemletnik sem vedel
da lahko dobil del centa,
in ljudje mi bodo plačali, ker se množi.
Pri sedmih sem dobil 3,5 centa za vsakega od 1000 obešalnikov.
Prodajal sem okvirje za registrske tablice.
Oče me je celo poslal iskat nekoga,
ki bi mi jih prodal po veleprodajni ceni.
Pri devetih sem hodil po ulicah Sudbury-ja
in prodajal zaščitne okvirje za registrske tablice.
Spominjam se ene stranke, tako jasno,
saj sem s temi ljudmi delal še druge stvari.
Prodajal sem časopis.
In on nikoli ni kupil časopisa od mene.
A bil sem prepričan, da ga bom pregovoril, da kupi zaščitni okvir.
Rekel je, "Ne rabim."
jaz rečem: "Imate dva avtomobila…"- imel sem devet let.
"Imate dva avtomobila in noben nima zaščitnega okvirja."
On pravi "Vem."
"Ta ima registrsko tablico zelo zmečkano."
"Vem, to je avto moje žene." In rečem, "Zakaj ne bi testirali
enega na tem avtomobilu, če dlje zdrži."
Vedel sem, da sta dva avta s po dvema registrskima tablicama.
Če ne morem prodati štirih, lahko enega.
To sem se naučil v teh mladih letih.
Preprodajal sem stripe.
Ko sem imel 10 let, sem prodajal stripe
blizu naše hiše v zalivu Georgian Bay.
S kolesom sem šel do konca plaže
in kupoval stripe od revnih otrok.
Potem sem se vrnil na drug konec in prodajal bogatim otrokom.
Bilo je očitno - kupi poceni, prodaj drago.
Tukaj je povpraševanje in tu je tudi denar.
Ne prodajaj revnim, nimajo denarja, bogati ga imajo, dobi ga.
To je očitno, kajne?
To je kot recesija. Torej imamo recesijo.
V ameriški ekonomiji še vedno kroži 13 biljard dolarjev.
Vzemi del tega. To sem se naučil že zgodaj.
Odkril sem, da se ne izdaja svojih virov.
ker so me po štirih tednih pretepli,
saj je eden od bogatih otrok odkril, kje kupujem stripe
in ni mu bilo všeč, da plača toliko več.
Pri desetih sem moral raznašati časopis.
Tega nisem hotel.
Pri 10 je oče rekel: "To bo naslednji posel."
Toda ne samo eno naselje, temveč dve,
in hotel je, da za raznašanje polovice nekoga zaposlim,
in sem ter nato ugotovil, da se največ zasluži z napitnino.
Zbiral sem napitnine in dobival zaslužek.
Tako sem pobiral plačilo sam za vse.
Moj "zaposleni" jih je samo raznašal.
Tako sem doumel, kako lahko zaslužim.
Že takrat ni kazalo, da bom kje "zaposlen".
(Smeh)
Moj oče je imel avto-trgovino.
Imel je veliko delov, ki so ležali naokrog.
bili so iz medenine, drugi iz bakra.
vprašal sem ga, kaj dela s tem. Povedal mi je, da to meče stran.
"Bi kdo plačal za to?" In reče, "Mogoče."
Pazite, pri desetih letih -- pred 34 leti,
Videl sem priložnost v tem.
videl sem, da obstaja denar v smeteh.
Pobiral sem jih v avto-delavnicah v okolici s svojim kolesom.
In v soboto me je oče peljal.
na odpad, kjer so mi za material plačali.
In jaz sem si mislil, da je to "kul".
Čudno, po 30 letih imamo telefonsko številko 1-800-IMATE-SMETI?
in prav tako služimo s tem.
Pri enajstih smo pri tabornikih izdelovali blazinice za šivanke,
izdeloval smo jih za dan žena.
Te blazinice smo izdelovali iz lesenih kljukic --
s katerimi so zunaj na vrvi obešali perilo.
In izdelovali smo stolčke.
Imel sem male blazinice, ki sem jih sešil,
v katere si lahko zapičil šivanke,
saj so včasih ljudje šivali in so rabili blazinice.
No, tisto kar sem doumel je, da moraš imeti možnosti.
Zaradi tega sem nekatere pobarval rjavo.
Ko sem prišel do vrat, nisem vprašal: "Bi kupili eno?"
Temveč, "Katero barvo želite?"
Imam 10 let; ne boste mi rekli ne,
še posebej, če imate dve možnosti -- rjavo ali naravno barvo.
to sem se naučil v rani mladosti.
Naučil sem se, da je ročno delo brez veze.
Kot npr. da je košenje trave naporno.
Ker sem celo poletje moral urejati travo sosedom in služiti,
sem doumel, da je redno plačevanje
od ene stranke je fantastična stvar
Če uredim trato stranki enkrat,
in vsak teden prejem plačilo od te stranke,
je to veliko bolje kot prodati
eno blazinico za šivanke enkrat samkrat.
Saj tako lahko "prodajaš" večkrat.
Zato obožujem model rednih prihodkov, ki sem ga spoznal takrat.
Tako so me vzgajali, nisem smel imeti službe.
Delal sem na golfu, in nosil torbe s palicami.
Ugotovil sem, da je en klanec na igrišču,
trinajsta luknja je bila na hribu.
In ljudje so tam težko nosili svoje torbe.
Tako sem sedel tam, na vrtnem stolu
in nosil tja gor torbe igralcem, ki niso imeli nosačev.
Prav do vrha in oni so mi zato plačali en dolar.
Medtem so moji prijatelji delali 5 ur
in nosili torbe po igrišču za 10 dolarjev.
In sem rekel: "To je neumno, da moraš delati 5 ur."
To nima smisla. Poišči način kako hitreje zaslužiti več denarja.
Vsak teden sem šel v trgovino in kupil pločevinke s pijačo.
In jih nosil 70-letnim gospem, ki so igrale bridž.
In naročile so še za naslednji teden.
Dostavil sem jim pijačo in računal dvojno.
Imel sem zaprto tržišče in nisem potreboval pogodb.
Samo ponudbo in povpraševanje potrebujete
in stranke, ki kupujejo pri vas.
Te gospe ne bi šle k drugemu,
bil sem jim všeč in to mi je bilo jasno.
Zbiral sem golf žogice po igrišču.
Toda vsi so jih iskali po grmovju
ali pa brskali po jarkih.
Mislil sem si, pozabi to. Vse so v jezeru
in tam jih ne išče nihče.
Zato sem šel v jezero in brodil in pobiral žogice.
Enostavno jih dvignete s stopali.
To ne morete narediti na odru.
Pobirate žogice in jih tlačite za kopalke
in ko ste končali, jih imate nekaj sto.
Težava je bila v tem, da ljudje niso hoteli katerihkoli žogic.
Zato sem jih pakiral. Imel sem 12 let.
Pakiral sem jih na tri načine.
Imel sem Pinnacles in DDH in še ene kul.
Te so se prodajale po 2 dolarja.
Potem sem imel tiste, ne tako slabe za 50 centov vsaka.
In potem sem prodajal 50 slabih v kompletu.
Te so lahko uporabili za treninge.
V srednji šoli sem prodajal sončna očala
vsem učencem na šoli.
To te pripelje do tega, da te vsi sovražijo
saj želiš ves čas od vseh izvleči nekaj denarja.
Ampak tako sem si plačeval račune.
Prodal sem res veliko sončnih očal.
Ko je šola ukinila mojo prodajo --
poklicali so me in rekli, da se ne sme -
sem odšel na bencinsko črpalko in
jim prodal veliko veliko očal,
oni pa so jih prodajali svojim strankam.
To je bilo kul, imel sem svoje prodajalne.
Mislim, da sem bil star 14 let.
Potem sem si plačal prvi letnik študija na fakulteti v Carltonu
s prodajo meha za vino.
Ste vedeli, da lahko drži liter ruma
in dva litra Coca-cole? Pa kaj boste rekli?
Veste kaj? Meh si zatlačite za hlače
in ko greste na tekmo nogometa imate brezplačno pijačo.
Vsi so jih kupovali.
Ponudba, povpraševanje, velika priložnost.
Dodal sem "brand" in prodajal 5x dražje.
Imeli so znak univerze.
Učimo otroke in jim kupujemo igre,
toda zakaj jim ne kupujemo tiste igre, če so otroci podjetni,
ki nekako spodbujajo sposobnosti, ki jih rabimo kot podjetniki?
Zakaj jih ne učimo naj ne trošijo denarja po nepotrebnem.
Spominjam se, da sem moral na sredino ceste v Banffu, Alberta,
ker sem vrgel samo en cent na cesto,
in mi je moj oče rekel: "Pojdi pobrat."
"Trdo delam za denar. Ne zavrzi niti penija."
To lekcijo sem si zapomnil vse do danes.
Žepnina nauči otroke slabe navade.
Žepnina uči otroke
da razmišljajo o službi.
Podjetnik ne pričakuje redne plače.
Žepnina pa uči otroke,
da pričakujejo redno plačilo.
To je narobe, če želite vzgojiti podjetnika.
Kar delam jaz - otroci so 2, 9 in 7 -
je, da hodijo po hiši in dvorišču
iščejo stvari, ki jih je treba narediti.
Potem pridejo k meni in povedo kaj je.
Ali pa jaz rečem: "To je treba narediti."
In veste kaj naredimo potem? Pogajamo se.
Oni to iščejo.
Potem pa se pogajamo koliko bodo plačani.
Nimajo redne plače, imajo pa več možnosti najti več stvari ,
in se naučiti veščine pogajanja
in veščine iskanja priložnosti.
Take stvari se gojijo. Vsak otrok ima dva hranilnika.
50 % zasluženega ali dobljenega denarja
gre v hišni račun,
druga polovica gre na račun za igrače.
Denar na računu za igrače lahko porabijo.
Denar s hišnega računa damo vsakih 6 mesecev na banko.
Otroci gredo z mano. Denar iz banke gre k borznim posrednikom.
Oba moja otroka imata borznega posrednika.
Toda, učim jih navad varčevanja.
Ponorim, če k meni pristopi 30-letnik in reče:
"Mogoče bom začel varčevati za starost."
Hej, zamudil si 25 let.
Teh navad naučite majhne otroke,
ko jih varčevanje še ne "boli".
Ne berite jim pravljice vsak večer.
Morda štiri večere berite vi,
tri večere pa naj pripovedujejo oni.
Zakaj se ne usedete z otroki in jim date štiri predmete,
rdečo majico, modro kravato, kenguruja in prenosni računalnik
in naj vam povedo zgodbo o teh stvareh?
Moji otroci to delajo ves čas.
To jih uči prodajati, biti kreativen,
uči jih, da sami razmišljajo.
Delajte take stvari in se zabavajte.
Postavite otroke v situacijo, da govorijo,
pa čeprav samo pred prijatelji
naj imajo predstave ali govore.
Te podjetniške veščine razvijajte.
Pokažite otrokom kako zgledajo slabe stranke in slabi zaposleni.
Pokažite jim godrnjave delavce.
Ko vidite slabo storitev, jim jo pokažite.
Recite: "Tale tam je slab delavec."
In recite: "Tile pa so dobri."
(Smeh)
Ko greste v lokal in je postrežba slaba,
jim pokažite, kaj je slaba postrežba.
(Smeh)
Teh lekcij je polno okrog nas,
a ne izkoristimo priložnosti; otrokom iščemo inštruktorje.
Predstavljajte si, da vzamete
vso otroško šaro, ki jih imate po hiši,
vse igrače, ki so jih prerasli pred leti
in rečete: "Zakaj jih ne bi prodali na Bolhi?"
In lahko jih resnično prodajo
in se naučijo prepoznati prevarante.
Plačila pridejo na vaš ali otrokov račun.
Naučite jih, kako določijo ceno, uganejo ceno,
naložijo fotografije.
Naučite jih, kako naj s tem zaslužijo.
In denar gre spet 50 % na hišni račun
in 50 % na račun za igrače.
Moji otroci to obožujejo.
Nekaj podjetniških veščin, ki jih razvijajte pri otrocih so:
uspeh, vztrajnost, vodenje, spraševanje, soodvisnost, vrednte.
Vse to lahko najdete pri otrocih in jih samo pomagate ohraniti.
Bodite pozorni na te stvari.
Sta pa še dve lastnosti, ki ju poiščite,
saj jih nekako pri otrocih ne izkoristimo.
Ne zdravite pomanjkanja pozornosti,
če ni to res zelo izraženo.
(Aplavz)
Isto velja za maničnost, stres in depresijo,
če ni zdravstveno dokazano, da je resno.
Bipolarni motnji pravijo bolezen direktorjev.
Ko so Steve Jurvetson, Jim Clark
in Jim Barksdale vsi imeli to motnjo
in zgradili Netscape --
Pomislite, če bi jim dali pomirjevalo,
nekaterih stvari danes ne bi imeli, kaj ne?
Al Gore bi moral izumiti internet.
(Smeh)
Te veščine bi morali učiti v učilnicah,
kot tudi vse druge.
Ne rečem, naj otroci ne bodo odvetniki.
Toda podjetništvo naj bo tudi
nekje zraven med ostalimi poklici.
Ker tukaj obstajajo velike priložnosti.
Želim zaključiti s kratkim video posnetkom.
Izdelalo ga je podjetje, ki mu svetujem.
Ti fantje, Grashopper (kobilica).
Govori o otrocih. O podjetništvu.
Upam, da vas bo navdahnil, da vzamete, kar ste slišali od mene
in s tem naredite spremembe v svetu.
[Otrok... "In si mislil, da lahko narediš karkoli?"]
[In še vedno lahko]
[Ker veliko tega, kar vidimo kot nemogoče…]
[… je možno doseči]
[Ker če še ste nisi opazil, živimo v okolju, kjer]
[posameznik lahko naredi spremembo]
[Želiš dokaz?]
[Poglej očete države]
[Naše starše, dedke in babice, tete, strice...]
[Oni so bili priseljenci, pripravljeni narediti sled]
[Mogoče se prišlo z zelo malo]
[Mogoče brez česarkoli, nič razen...]
[… ene same samcate briljantne ideje]
[Ti ljudje so bili misleci, izvajalci…]
[… inovatorji…]
[... vse dokler se niso izmislili imena…]
[… podjetniki!]
[Oni spreminjajo naše mnenje o tem, kaj je možno.]
[Imajo jasno vizijo boljšem življenju]
[za vse nas, tudi ko so časi težki.]
[V tem trenutku je težko vedeti…]
[… ko je naš pogled zakrit z ovirami.]
[Toda turbulence ustvarjajo priložnosti
[za uspehe, dosežke in nas potiskajo…]
[da odkrijemo nove načine delovanja.]
[Torej, kateri priložnosti boste sledili vi in zakaj?]
[Če ste podjetnik]
[veste, da tveganje ni nagrada.]
[Ne. Nagrada je delati inovacije…]
[… spreminjati človeška življenja, ustvarjati delovna mesta.]
[Spodbujati rast.]
[In ustvarjati boljši svet.]
[Podjetniki so povsod.]
[Vodijo podjetja, ki podpirajo ekonomijo,]
[ustvarjajo orodja, ki nam pomagajo…]
[…biti povezan s prijatelji po celem svetu]
[Iščejo načine, kako pomagat pri reševanju problemov družbe.]
[Poznate podjetnika?]
[Podjetnik je kdorkoli…]
[Celo … ti!]
[Zato izkoristi priložnost, da ustvarite želeno službo]
[Pomagaj okrepiti gospodarstvo]
[Naredi spremembo.]
[Popelji svoj posel v nove višine.]
[Ampak najpomembneje,]
[spomni se, ko si bil otrok…]
[ko ti je bilo vse na dosegu roke,]
[in si potem tiho in odločno reci:]
["Še vedno je tako!"]
Hvala, ker ste me gostili tukaj.