Rat je dio mog života od kad znam za sebe.
Rođena sam u Afganistanu, tek šest mjeseci kasnije, Rusi su napali.
Iako sam bila premlada da bih shvatila što se događa,
duboko sam osjećala patnju i strah oko sebe.
Ta rana iskustva su imala veliki utjecaj na to kako razmišljam o ratu i sukobu.
Naučila sam da kada ljudi imaju ugroženo osnovno pitanje,
za većinu njih,
predaja nije opcija.
Za takve vrste sukoba --
kada su ljudska prava ugrožena,
kada su njihove države okupirane,
kada su potlačeni i poniženi --
trebaju moćan način da se odupru i uzvrate udarac.
To znači da bez obzira koliko je nasilje destruktivno i strašno,
ako ga ljudi vide kao svoj jedini izbor,
oni će ga iskoristiti.
Većina nas je zabrinuta zbog razine nasilja u svijetu.
Ali mi nećemo zaustaviti rat
tako da kažemo ljudima da je nasilje moralno pogrešno.
Umjesto toga, moramo im ponuditi oruđe
koje je barem jednako snažno i učinkovito kao nasilje.
To je ono što ja radim
Zadnjih 13 godina,
učim ljude
u nekim od najtežih situacija diljem svijeta
kako koristiti nenasilnu borbu u upravljanju sukobom.
Većina ljudi povezuje ovu vrstu djelovanja s Gandhijem i Martinom Lutherom Kingom.
Ali ljudi koriste nenasilno djelovanje već tisućama godina.
Zapravo, većina prava koja mi imamo danas u ovoj državi --
kao žene,
kao manjine,
kao radnici,
kao ljudi različitih spolnih orijentacija
i građani zabrinuti za okoliš --
ova prava nam nisu dodijeljena.
Stekli su ih ljudi koji su se borili za njih
i koji su se žrtvovali za njih.
Ali s obzirom da nismo naučili iz ove povijesti,
nenasilna borba je kao tehnika općenito pogrešno shvaćena.
Nedavno sam upoznala grupu Etijopijskih aktivista,
i oni su mi rekli nešto što često čujem.
Rekli su mi da su već pokušali nenasilno djelovanje,
ali nije uspjelo.
Godinama ranije su održali prosvijed.
Vlada je uhitila sve, i to je bio kraj tome.
Ideja da je nenasilna borba isto što i ulični protest
je pravi problem.
Jer iako protesti mogu biti odličan način da ljudi pokažu kako žele promjenu,
oni sami po sebi, ne čine promjenu --
barem ne promjenu koja je temeljna.
(Smijeh)
Moćni protivnici neće dati ljudima ono što oni žele
samo zato jer su pristojno pitali...
ili čak ne tako pristojno.
(Smijeh)
Nenasilna borba funkcionira na način da uništava protivnika,
ne fizički,
već identificirajući institucije koje protivniku trebaju kako bi opstao,
a potom im uskraćujući te izvore moći.
Nenasilni aktivisti mogu neutralizirati vojsku
potičući vojnike na dezerterstvo.
Mogu poremetiti ekonomiju kroz štrajkove i bojkote.
Mogu izazvati vladinu propagandu
stvarajući alternativne medije.
Postoje različite metode koje se mogu koristiti kako bi se to postiglo.
Moja kolegica i mentorica, Gene Sharp,
je identificirala 198 metoda nenasilnoga djelovanja.
Prosvjed je tek jedna.
Dopustite mi da vam dam nedavni primjer.
Do prije nekoliko mjeseci,
Guatemalom su vladali korumpirani bivši vojni dužnosnici
s vezama s organiziranim kriminalom.
Ljudi su bili općenito svjesni toga,
ali ih se većina osjećala nemoćnima da nešto učine po tom pitanju --
sve dok jedna grupa građana, tek 12 običnih ljudi,
nisu poslali poziv na Facebooku svojim prijateljima
da se nađu na centralnom trgu, držeći znakove s porukom:
"Renuncia YA" --
daj više ostavku.
Na njihovo iznenađenje,
pojavilo se 30 000 ljudi.
Ostali su tu mjesecima jer se prosvjed proširio na cijelu zemlju.
U jednom trenutku,
organizatori su donijeli tisuće jaja ispred različitih vladinih zgrada
s porukom:
"Ako vi nemate huevos" --
jaja
"da zaustavite korumpirane u kandidaturi za ministarstva,
možete posuditi naša."
(Smijeh)
(Pljesak)
Predsjednik Molina je odgovorio
zaklinjući se da se nikad neće povući.
Aktivisti su shvatili da ne mogu samo nastaviti prosvjedovati
i tražiti od predsjednika ostavku.
Trebali su ga ostaviti bez izbora.
Stoga su organizirali opći štrajk,
u kojem su ljudi diljem zemlje odbili raditi.
Samo u Guatemala Cityju,
preko 400 tvrtki i škola su zatvorili svoja vrata.
U međuvremenu,
farmeri diljem zemlje su blokirali glavne ceste.
Kroz pet dana,
predsjednik,
zajedno s desetcima ostalih vladinih dužnosnika,
su napokon dali ostavku.
(Pljesak)
Inspirirana sam
kreativnošću i hrabrošću ljudi koji koriste nenasilno djelovanje
u gotovo svakoj državi u svijetu.
Primjerice,
nedavno je grupa aktivista u Ugandi
pustila sanduk svinja na ulice.
Možete vidjeti ovdje kako je policija zbunjena jer ne znaju što učiniti s njima.
(Smijeh)
Svinje su obojene u boju vladajuće stranke.
Jedna svinja je čak nosila šešir,
šešir kojeg ljudi prepoznaju.
(Smijeh)
Aktivisti diljem svijeta su sve bolji u osvajanju naslovnica,
ali te izolirane akcije ne čine mnogo
ako nisu dio veće strategije.
Vojskovođa ne vodi svoje trupe u bitku
ako nema plan kako dobiti rat.
Ipak, to je način na koji većina nenasilnih pokreta djeluje.
Nenasilna borba je jednako kompleksna kao i vojno ratovanje,
ako ne i više.
Njeni sudionici moraju biti dobro obučeni i imati jasne ciljeve,
a njeni vođe moraju imati strategiju kako doći do tih ciljeva.
Tehnika ratovanja je razvijana tisućama godina
s ogromnim resursima
i nekima od najvećih umova odlučnih u razumijevanju
i unaprjeđivanju njenog djelovanja.
U međuvremenu, nenasilna borba je rijetko sistematično proučavana,
i iako broj raste,
još uvijek tek nekoliko desetaka ljudi u svijetu je podučavaju.
To je opasno,
jer znamo da naši stari načini suočavanja sa sukobom
nisu adekvatni novim izazovima s kojima smo suočeni.
Vlada SAD-a je nedavno priznala
da je u pat poziciji u ratu protiv ISISa.
No ono što većina ljudi ne zna
je da su se ljudi suprotstavili ISISu koristeći nenasilno djelovanje.
Kad je ISIS okupirao Mosul u lipnju 2014. godine,
najavili su da će uvesti u škole novi kurikulum za državno obrazovanje,
koji se temelji na njihovoj ekstremističkoj ideologiji.
Ali za prvi dan nastave,
ni jedno dijete se nije pojavilo.
Roditelji su jednostavno odbili poslati ih u školu.
Rekli su novinarima da će radije podučavati svoju djecu kod kuće
nego da im se ispire mozak.
To je primjer samo jednog čina neposluha
u samo jednom gradu.
Ali što da je koordiniran
s desecima drugih činova nenasilnog otpora
koji se vode protiv ISISa?
Što da je bojkot roditelja bio dio veće strategije
kako bi identificirali i odsjekli resurse koje ISIS treba kako bi djelovao;
radne snage koje su potrebne za proizvodnju hrane
inženjeri koji su potrebni za izdvajanje i pročišćavanje nafte;
medijska infrastruktura i komunikacijske mreže
prijevozni sustavi,
i lokalne tvrtke na koje se ISIS oslanja?
Može biti teško zamisliti pobjedu nad ISISom
s djelovanjem koje nije nasilno.
Ali, vrijeme je da dovedemo u pitanje način razmišljanja o sukobu
i izborima koje imamo u suočavanju s njim.
Evo ideja koja je vrijedna širenja:
idemo naučiti o tome gdje je nenasilno djelovanje uspjelo
i kako ga možemo učiniti moćnijim,
kao što činimo s ostalim sustavima i tehnologijama
koje se stalno prerađuju kako bi bolje odgovarale ljudskim potrebama.
Možda možemo poboljšati nenasilno djelovanje
do točke gdje se češće koriste umjesto rata.
Nasilje kao oruđe konflikta bi moglo biti posve napušteno
na isti način kao što su luk i strijele,
jer smo ih zamijenili oružjem koje je mnogo efikasnije.
S ljudskim inovacijama, možemo učiniti nenasilnu borbu još moćnijom
od najnovijih i posljednjih tehnologija ratovanja.
Najveća nada za čovječanstvo ne leži u osudi nasilja
već čineći nasilje zastarjelim.
Hvala.
(Pljesak)