[Hans Helighet, Påve Franciskus Filmad i Vatikanstaten
Först visad på TED2017]
God kväll.
Eller god morgon. Jag vet inte vad klockan är hos er.
Vad den än är så är jag glad att jag får deltaga i er konferens.
Jag tycker verkligen om temat - "Framtidens Du" -
för att samtidigt som man tittar framåt, redan idag inbjuds till en dialog;
att blicka mot framtiden tillsammans med ett "Du",
"Framtidens Du".
Framtiden består av flera "Du", den består av möten,
eftersom livet flyter på tack vara våra relationer.
Mina många levnadsår
har stärkt min övertygelse
om att var och ens existens är starkt knuten till andras:
Livet är inte bara tid som passerar, livet handlar om interaktion.
När jag träffar och lyssnar på sjuka som lider,
migranter som utstår stora svårigheter
i jakten på en bättre framtid,
fångar som bär på helvetet i sina hjärtan,
människor - särskilt unga - som inte hittar ett jobb,
får mig ofta att undra:
"Varför de och inte jag?"
Även jag föddes i en migrantfamilj.
Min pappa, mina farföräldrar, som så många andra italienare,
gav sig av till Argentina
och mötte det öde som drabbar dem som inte har något.
Jag skulle också ha kunnat hamna bland dagens "kasserade".
Det är därför denna fråga alltid finns kvar i mitt hjärta:
"Varför de och inte jag?"
Det jag hoppas är att detta möte kommer hjälpa oss att minnas
att vi alla behöver varandra,
att ingen av oss är en ö,
ett autonomt "Jag", oberoende av alla andra,
och att vi bara kan bygga framtiden tillsammans,
utan att exkludera någon.
Ofta tänker vi inte på det, men i verkligheten hänger allt samman
och vi behöver jobba på våra relationer;
till och med den dåliga uppfattningen
jag har fått om min bror eller syster,
såret som lämnats obehandlat, den oförrätt som aldrig förlåtits,
den fiendskap som bara kommer såra mig.
Dessa är strider jag bär med mig,
en eld som tär inom mig som behöver släckas
innan jag brinner upp och det bara blir aska kvar.
Det är många idag som, av flera skäl,
inte verkar tro det är möjligt att få en lycklig framtid.
Dessa farhågor måste tas på allvar,
men de är inte oövervinnliga.
Man kan övervinna dem om man inte stänger in sig,
eftersom man bara kan uppleva lycka
när det råder harmoni mellan helheten och varje enskild del.
Även naturvetenskapen - och det här vet ni bättre än jag -
har kommit fram till en verklighetsuppfattning
där varje del sitter ihop med och samverkar med allt annat.
Och det för mig till det andra jag ville ha sagt.
Så fint det skulle vara
om de allt fler landvinningar som görs inom naturvetenskap och teknik
skulle föra med sig större rättvisa och socialt inkluderande.
Så fint det skulle vara
om vi samtidigt som vi upptäcker nya avlägsna planeter
skulle återupptäcka de behov
som våra bröder och systrar har som rör sig i banor kring oss.
Så fint det skulle vara om broderskap -
detta vackra och ibland obekväma ord -
inte bara innefattade socialt arbete
utan istället blev gängse standard
för politiska, ekonomiska och naturvetenskapliga val,
och i relationerna mellan människor, folk och länder.
Endast utbildning i broderskap, i verklig solidaritet,
kan övervinna "slit och släng-kulturen"
som inte bara innefattar mat och varor
utan framför allt de människor
som marginaliseras av vårt teknik-ekonomiska system
som, utan att inse det,
ofta sätter produkterna i centrum istället för människorna.
Solidaritet är ett ord
som många vill ta bort från ordboken.
Solidaritet är dock inte en automatisk mekanism.
Den kan inte programmeras in eller kontrolleras;
den är ett spontat beteende som föds i hjärtat på var och en.
Ja, ett spontant beteende!
När man inser att livet -
även om det ofta är motsägelsefullt -
är en gåva,
att kärlek är källan till och meningen med livet,
hur kan man då motstå lusten att behandla andra väl?
För att kunna behandla andra väl
behöver vi minne, vi behöver mod och även kreativitet.
Man har berättat för mig att på TED
där träffas många kreativa människor.
Ja,
kärlek kräver ett kreativt, handfast och uppfinningsrikt beteende.
Det räcker inte med goda föresatser och standardlösningar,
som vi så ofta använder för att lugna samvetet.
Låt oss hjälpa varandra att komma ihåg
att de andra inte är statistik eller siffror.
Den andre har ett ansikte.
"Du:et" är alltid ett riktigt ansikte,
en bror att ta hand om.
Det finns en berättelse som Jesus berättade
för att få oss att förstå skillnaden
mellan de som inte bryr sig
och de som tar hand om andra.
Ni har säkert hört någon berätta liknelsen om den gode samariten.
När Jesus fick frågan "Vem är min nästa?"
- det vill säga "Vilka måste jag ta hand om?" -
så berättade Jesus denna berättelse;
berättelsen om en man
som hade blivit överfallen, rånad, misshandlad och övergiven längs vägen.
Två mycket respektabla personer - en präst och en levit -
såg honom
men passerade förbi utan att stanna.
Sedan kom en samarit, som tillhörde en föraktad etnisk grupp.
När denna samarit såg den skadade mannen på marken
så passerade han inte, som om ingenting hade hänt,
istället kände han medlidande.
Han hade medkänsla, och detta medlidande
fick honom att ta till mycket konkreta åtgärder:
Han hällde olja och vin på mannens sår,
tog honom till ett härbärge
och betalade ur egen ficka för att han skulle få hjälp.
Berättelsen om den goda samariten är berättelsen om mänskligheten idag.
Människans väg är fylld med lidande
orsakat av det faktum att allt handlar om pengar -
om saker, inte människor.
Och det finns en vana bland de som anser sig "respektabla"
att inte bry sig om andra,
och därmed lämna många människor -
hela folkgrupper - liggandes på marken längs vägen.
Men det finns också de som skapar en ny värld,
som tar hand om andra, med egna medel.
Moder Teresa sade:
"Ingen kan älska om det inte kan ske på egen bekostnad."
Vi har mycket att göra, och vi måste göra det tillsammans.
Men hur kan vi göra det med all ondska vi andas in varje dag?
Tack och lov,
kan inget system stoppa oss från att öppna oss för det goda, medkänslan,
vår förmåga att reagera mot det onda;
allt kommer från djupet av våra hjärtan.
Nu säger du kanske:
"Visst, det är fina ord,
men jag är inte den goda samariten, och inte heller Moder Teresa."
Tvärt om, var och en av oss är värdefull;
var och en av oss är oersättlig, i Guds ögon.
I de mörka konflikter som vi går igenom,
kan var och en av oss vara ett tänt ljus
för att påminna oss om att ljuset vinner över mörker,
aldrig motsatsen.
För oss kristna har framtiden ett namn,
och detta namn är Hopp.
Att ha hopp betyder inte att vi är naiva optimister
som ignorerar allt ont som händer mänskligheten.
Hoppet är ett hjärtas dygd
som inte stänger in sig mörkret, inte fastnar i det förflutna,
inte hankar sig fram i nuet,
utan kan se framåt.
Hoppet är den öppna dörren mot framtiden.
Hoppet är livets ödmjuka och dolda frö,
som med tiden omvandlas till ett stort träd.
Det är som en osynlig jäst, som får hela degen att jäsa,
som sätter smak på hela livet,
och kan göra så mycket,
eftersom en liten ljuslåga som lever på hopp,
räcker för att göra mörkret mindre kompakt.
En enda person räcker för att det ska finns hopp,
och den personen kan vara du.
Sedan finns det ytterligare ett "Du" och ännu ett "Du",
och tillsammans blir vi "Vi".
Och när vi blivit "Vi",
är det då som hoppet föds?
Nej, det började redan med "Du".
Och när vi blivit "Vi" startar en revolution!
Det tredje och sista budskapet jag skulle vilja förmedla idag
handlar om revolutionen, ömhetens revolution.
Och vad är ömhet?
Det är kärleken som närmar sig och blir sann.
Det är en rörelse som börjar i hjärtat
och som sprider sig till ögonen, öronen, händerna.
Ömhet är att använda sina ögon för att se varandra,
att använda sina öron för att höra varandra,
för att höra barnens rop, de fattiga, de som fruktar framtiden;
även lyssna till det tysta ropet från vårt gemensamma hem,
från vår förgiftade och sjuka jord.
Ömhet innebär att använda händer och hjärta
för att klappa varandra, för att ta hand om varandra.
Ömhet är de små barnens språk
och de som behöver andra.
Ett barns kärlek för pappa och mamma
växer med deras smekningar, blickar, röster, deras ömhet.
Jag tycker om att höra
när pappan och mamman talar till sina små barn,
när de beter sig som barn,
talar som de talar, som barnen.
Det är ömhet:
att sänka sig till den andres nivån.
Även Gud sänkte sig genom Jesus
för att hamna på vår nivå.
Det var så här den gode samariten levde.
Det var så här Jesus levde,
han som kom ner,
som gick genom hela livet som människa
med ett verkligt kärleksbudskap.
Ja, ömheten är vägen
de modigaste och starkaste männen och kvinnorna valt.
Ömhet är inte svaghet, det är mod.
Det är solidaritetens väg, ödmjukhetens väg.
Tillåt mig vara riktigt tydlig:
Ju starkare du är,
desto mer påverkan har dina handlingar på människor,
desto mer ligger det på dig att vara ödmjuk.
Annars blir effekten din undergång,
och du drar med dig de övriga.
I Argentina säger man
att makt är som att dricka gin på fastande mage.
Du blir yr i huvudet, du blir full, får dig att förlora balansen
och det kommer skada dig själv och andra,
om makten inte kombineras med ödmjukhet och ömhet.
Med ödmjukhet och riktig kärlek,
blir makt - ju större och starkare den är -
en godhetens kraft som sprider sig.
Mänsklighetens framtid ligger inte bara i händerna på våra politiker,
våra stora ledare, våra företag.
Visst, deras ansvar är enormt,
men framtiden ligger framför allt i händerna på de människor
som behandlar alla andra som ett "Du",
och sig själva som en del av ett "Oss".
Vi behöver alla varandra.
Och därför ber jag dig minnas mig med ömhet,
eftersom det hjälper mig med den uppgift som anförtrotts mig:
Att sprida välgång till andra, till alla.
Från alla, till oss alla.
Tack!
(Applåder)