A diabétesz a fejlett világ csapása:
becslések szerint világszerte mintegy 400 millióan szenvednek a betegségben,
20 éven belül pedig 50%-kal magasabb szám várható.
Kezdeti tüneteit,
mint a fokozott szomjúságot és a nagy mennyiségű vizeletet,
már i.e. 1500-ban felfedezték Egyiptomban.
Míg a diabétesz kifejezést, melynek jelentése "áthaladás",
először i. e. 250-ben használta
a memphiszi Apollóniusz görög orvos,
az 1-es és 2-es típusú diabéteszt,
melyek a fiatalkorral, illetve az elhízással vannak összefüggésben,
külön betegségként azonosították
indiai orvosok valamikor az 5. században.
A betegség ismerete ellenére azonban
a diabéteszes páciensek diagnózisa
halálos ítélettel volt egyenlő
a 20. század elejéig, hiszen az okát nem ismerték.
Ezen a szörnyű helyzeten
az ember régi hű társa segített:
a Canis lupus familiaris,
melyet több ezer évvel ezelőtt a szürke farkasból háziasítottak.
1890-ben von Mering és Minkowski német tudósok bebizonyították,
hogy a kutya hasnyálmirigyének eltávolítása
a diabétesz összes tünetének kialakulásához vezet,
ezáltal megállapították a szerv központi szerepét a betegségben.
Az egésznek a mechanizmusa azonban
rejtély maradt egészen 1920-ig,
amikor Frederick Banting kanadai sebész
és tanítványa, Charles Best
továbbvitték német kollégáik felfedezését.
A torontói egyetemen Macleod professzor alatt dolgozva
megerősítették, hogy a hasnyálmirigy szabályozza a vércukorszintet,
hiszen kezelni tudtak diabéteszes kutyákat
hasnyálmirigy-szövetből készített kivonatot tartalmazó injekcióval.
1922-re a James Collip biokémikussal dolgozó kutatók
képesek voltak hasonló kivonatot készíteni marhahasnyálmirigyből
és elsőként kezelni egy 14 éves diabéteszes fiút,
majd hat további pácienst.
A ma már inzulinként ismert kivonat gyártását
végül átadták egy gyógyszeripari cégnek,
amely a mai napig különböző típusú inzulininjekciókat készít.
Banting és Macleod
1923-ban orvostudományi Nobel-díjat kaptak felfedezésükért.
De Banting úgy döntött, megosztja részét Charles Besttel
a kutyákon végzett vizsgálatokban nyújtott segítségéért.
Bár az állatokon végzett orvosi kísérletek továbbra is vitatottak,
ez esetben legalábbis
nem csak a kutyák emberi igényekre való felhasználásáról volt szó.
1000 kutyából kettőnél alakul ki diabétesz,
ami majdnem ugyanannyi, mint a 20 év alatti emberek esetében.
A legtöbb kutya diabétesze 1-es típusú,
a gyermekekéhez hasonló,
amely a hasnyálmirigy immunrendszerének károsodása miatt alakul ki,
genetikai tanulmányok pedig kimutatták,
hogy a kutyák és emberek betegségében sok hasonlóság van.
Emiatt az állatorvosoknál fordult a kocka,
így az inzulint már több mint 60 éve használják
az ember legjobb barátja diabéteszének kezelésére.
Sok gazdi elkötelezetten kezeli kutyája diabéteszét
napi két inzulininjekcióval, szabályozott etetéssel
és vércukorszint-mérésekkel,
ugyanolyan vércukormérő-készülékkel, amilyet embereken használnak.
És ha a kutyákon használt tisztított sertésinzulin
nem használ egy adott kutyának,
az állatorvos akár emberi inzulinkészítményt is alkalmazhat,
hogy a folyamat körbeérjen.
Mindazok után, amit a kutyák tettek értünk az idők során,
beleértve olyan orvosi felfedezésben betöltött szerepüket,
amely számtalan emberi életet mentett meg,
a legkevesebb, amit tehetünk, hogy e tudásunkkal segítünk rajtuk.