סוכרת היתה הפגע של העולם המפותח
עם הערכה של 400,000,000 אנשים בעולם שסובלים מהמחלה הזו,
ו 50% יוחר צפויים תוך עשרים שנה.
הסימפטומים המוקדמים שלה, שכוללים צמא מוגבר וכמויות גדולות של שתן,
אובחנו עוד ב 1500 לפני הספירה במצריים.
בעוד המונח סוכרת, שמשמעו "לעבור דרך,"
היה בשימוש ב 250 לפני הספירה על ידי הרופא היווני אפולוניוס מממפיס,
סוכרת סוג 1 ו 2,
שמוקושרות בהתאם לנוער ועודף משקל,
אובחנו כמצבים שונים
על ידי הרופאים ההודים אי שם במאה ה 5.
אבל למרות שהמחלה היתה ידועה, אבחנה של סוכרת בחולים אנושיים
תישאר שווה לגזר דין מוות עד לתחילת המאה ה 20,
הגורמים שלה לא ידועים.
מה ששינה את המצב העגום הזה היה העזרה של השותף החייתי הותיק של האנושות:
קאניס לופוס פמיליאריס, מבוייתים מזאבים אפורים לפני אלפי שנים.
ב 1890, המדענים הגרמנים פון מרין ומינקובסקי
הדגימו שהסרת לבלב של כלב
גרמה להתפתחות של הסימנים של סוכרת,
לכן הסיקו את התפקיד העיקרי של האיבר במחלה.
אבל המנגנון המדוייק לפיו זה התרחש נשאר תעלומה עד 1920
כשמנתח קנדי צעיר בשם פרדריק בנטינג
והסטודנט שלו צ'ארלס בסט, קידמו את הממצאים של הקולגות הגרמנים שלהם.
בעבודה תחת פרופסור מקלאוד באוניברסיטת טורונטו,
הם אישרו שהלבלב היה אחראי לויסות הגלוקוז בדם,
וטיפלו בהצלחה בכלבים חולי סוכרת על ידי הזרקת מיצוי
שהם הכינו מרקמת הלבלב.
עד 1922, החוקרים עבדו עם הביוכימאי ג'יימס קוליפ
היו מסוגלים לפתח תמצית דומה מלבלב של בקר
כדי לטפל לראשונה בילד בן ארבע עשרה חולה סוכרת,
ואחריו שישה חולים נוספים.
תהליך היצור לתמצית הזו, שידוע עכשיו כאינסולין,
הועברה לבסוף לחברת תרופות
שמייצרת סוגים שונים של אינסולין מוזרק עד היום.
באנטינג ומקלאוד קיבלו
את פרס הנובל לרפואה ב 1923 על הגילוי הזה.
אבל בנטינג בחר לחלוק את החלק שלו עם צ'ארלס בסט,
על העזרה שלו במחקר הראשוני שכלל כלבים.
אבל בעוד ניסויים קליניים על חיות נשארים נתונים לוויכוח,
במקרה הזה לפחות, זה לא היה רק עניין של ניצול כלבים לצרכים אנושיים.
כלבים מפתחים סכרת בקצב של שני מקרים ל 1,000 כלבים,
כמעט כמו זה של אנשים מתחת לגיל 20.
רוב מקרי הכלבים הם סוג 1.
בדומה לסוג שילדים צעירים מפתחים
אחרי חיסול מערכת החיסון של הלבלב,
ומחקרים גנטיים הראו
שלמחלה של הכלבים יש הרבה דמיון למחלה האנושית.
זה אפשר לוטרינרים להפוך את השולחן,
והשתמשו באינסולין בהצלחה לטפל בסכרת בחבר הטוב של האדם במשך 60 שנה.
הרבה בעלי כלבים מתחייבים לטפל בסוכרת של הכלב שלהם
עם אינסולין שמוזרק פעמיים ביום, ארוחות מפוקחות,
ובדיקות דם תקופתיות
על ידי שימוש באותן בדיקות גלוקוז שבשימוש אצל חולים אנושים.
ואם אינסולין החזיר המזוקק שנמצא בשימוש נפוץ אצל כלבים
לא עובד על כלבים מסויימים,
הווטרינר אולי יפנה להרכב של האינסולין האנושי,
מה שמביא את התהליך למעגל שלם.
אחרי כל מה שהכלבים עשו עבורנו במהלך הדורות,
כולל התפקיד שלהם בתגלית הרפואית שהצילה אין ספור חיים של אנשים,
השימוש באותו הידע לעזור להם הוא המעט שאנחנו יכולים לעשות.