En av de första patienter jag träffade som barnläkare var Sol,
en liten flicka, en månad gammal,
som kom in på mottagningen med en allvarlig lunginfektion.
Fram till dess hade jag aldrig sett
en patient som så snabbt blev sämre.
På bara två dagar hamnade hon i respirator
och den tredje dagen dog hon.
Sol hade kikhosta.
Efter att ha diskuterat fallet i rummet
och efter ett ganska ångestfyllt sammanbrott
minns jag att min AT-chef sa till mig:
Du, andas djupt nu, skölj ansiktet,
nu är det dags för det svåraste,
vi måste prata med föräldrarna.
Vid ett sånt tillfälle tänker man tusen tankar.
Från hur en en månad gammal bebis
kan ha en sån otur,
till om vi hade kunnat göra något för att undvika det.
Innan vaccinerna fanns
dödade många av infektionssjukdomarna
miljontals människor per år.
Under influensapandemin 1918
dog 50 miljoner människor.
Det är mer än vad som finns i Argentina idag.
Kanske kan de äldre här
komma ihåg polioepidemin
som gick i Argentina 1956.
Då fanns det inget vaccin mot polio.
Folk var helt ställda, de blev som galna.
De gick ut och målade träden med kalk.
De la små påsar med kamfer i barnens kläder
som om det skulle hjälpa.
Under polioepidemin dog tusentals människor.
Och tusentals andra människor fick mycket svåra neurologiska men.
Jag vet därför att jag har läst det,
för tack vare vaccinerna hade min generation turen
att slippa uppleva en epidemi av den dimensionen.
Vacciner är ett av sjukvårdens största framsteg under 1900-talet.
Efter dricksvatten
är det den uppfinning som har lyckats minska dödligheten mest,
till och med mer än antibiotika.
Vaccinerna lyckades utrota
en så hemsk sjukdom som smittkoppor
och de har lyckats decimera antalet som dött
i andra sjukdomar som mässlingen,
kikhosta, polio, och många fler.
Alla dessa sjukdomar tillhör den grupp av sjukdomar
som kallas sjukdomar som kan förebyggas genom vaccination.
Vad betyder det?
Att de är potentiellt möjliga att förebygga,
men för att de ska vara det, måste man göra något.
Man måste vaccinera sig.
Jag antar att de flesta, om inte alla, av oss som är här
någon gång i livet har fått en vaccination.
Men jag är inte så säker på
att så många av oss vet om vilka vacciner eller påfyllnadsdoser
vi måste ta efter ungdomsåren.
Har ni frågat er någon gång vem det är vi skyddar
när vi vaccinerar oss?
Finns det någon effekt utöver
att vi själva får ett skydd?
Låt mig visa er en sak.
Tänk er för en liten stund
att vi är i en stad
som aldrig någonsin har drabbats av en specifik sjukdom,
t.ex. mässlingen.
Vad innebär det?
I den här staden har ingen någonsin haft kontakt med sjukdomen,
ingen har alltså något naturligt skydd
eller har vaccinerats mot mässlingen.
Om det en dag dyker upp en person som har mässlingen
kommer sjukdomen inte att stöta på speciellt mycket motstånd,
och den kommer att börja överföras från person till person
och på mycket kort tid kommer den att spridas
till hela samhället.
Inom en utsatt tid
kommer en stor del av befolkningen ha drabbats av sjukdomen.
Det här hände när det inte fanns några vacciner.
Tänk er nu en rakt motsatt situation.
Vi är i en stad
där över 90 % av befolkningen
har ett försvar mot mässlingen.
De har haft sjukdomen och bildat ett naturligt försvar.
De har överlevt.
Eller så har de fått vaccin mot mässlingen.
Och så en dag dyker det upp
en person som har mässlingen.
Sjukdomen kommer att stöta på ett mycket hårdare motstånd
och kommer inte att kunna spridas så fort från person till person.
Spridningen kommer förmodligen att stanna upp
och det kommer inte att bli något mässlingsutbrott.
Jag ber er att tänka lite extra på en sak.
Personer som är vaccinerade
skyddar inte bara sig själva
för eftersom de blockerar en spridning av sjukdomen
inom samhället
skyddar de indirekt de som lever i samhället
som inte är vaccinerade.
De bildar en slags skyddande sköld
som skyddar de icke-vaccinerade genom att göra
att de inte kommer i kontakt med sjukdomen.
Denna indirekta skyddseffekt
för icke-vaccinerade personer i samhället,
som uppstår enbart på grund av att de omges av personer som fått vaccination,
kallas flockimmunitet.
Många människor i ett samhälle
är nästan helt beroende av denna flockimmunitet
för att ha ett skydd mot sjukdomar.
Dessa personer är inte hypotetiska animerade figurer.
De är våra barnbarn eller barn
som kanske är alldeles för små
för att ha fått sina första vaccinationer än.
Det är våra föräldrar, våra syskon,
eller våra vänner och bekanta
som kanske har någon sjukdom
eller tar någon medicin som gör att de har nedsatt försvar.
Det är också de personer som är allergiska
mot något specifikt vaccin.
Det kan till och med vara någon av oss som är vaccinerad
men där vaccinationen inte har gett önskad effekt.
För alla vacciner är inte alltid 100 % effektiva.
Alla dessa människor är nästan helt beroende av flockimmuniteten
för att vara skyddade mot sjukdomar.
För att nå denna flockimmunitetseffekt
måste en stor andel av befolkningen ha blivit vaccinerade.
Denna andel kallas för tröskeln.
Tröskelvärdet beror av många variabler.
Det beror på infektionsämnets egenskaper,
på hur den immunreaktion som vaccinet generar ser ut.
Men de har alla någonting gemensamt:
det är att om den andel av befolkningen i ett samhälle
som är vaccinerad
är lägre än tröskelvärdet
så kan sjukdomen börja spridas mer obehindrat
och orsaka ett utbrott av sjukdomen i samhället.
Till och med sjukdomar som fram till nu
har varit under kontroll kan komma tillbaka.
Det här är inte bara en teori.
Det har hänt och det händer.
1998 publicerade en brittisk forskare
en artikel i en av de viktigaste tidskrifterna
för medicinsk forskning
som påstod att MPR-vaccinet,
som är det man ger mot mässlingen, påssjuka och röda hund,
hade ett samband med autism.
Det här fick en omedelbar påverkan.
Folk började låta bli att vaccinera sig,
och lät bli att vaccinera sina barn.
Och vad hände?
Antalet vaccinerade människor
i många samhällen i världen
sjönk till under tröskelvärdet.
Och vi fick mässlingsutbrott
i många städer i världen.
I USA, i Europa.
Många blev sjuka
och människor dog av mässlingen.
Vad hände?
Den här artikeln skapade enorm uppståndelse
i medicinforskarsamhället.
Tiotals forskare satte igång att ta reda på
om detta verkligen stämde.
Det var inte bara omöjligt att hitta ett kausalt samband
mellan MPR-vaccinet och autism på befolkningsnivå.
Man fann även att artikeln
innehöll många felaktigheter.
Och inte bara det, utan även att den innehöll fusk.
Det var fusk som stod i den.
Tidskriften tog faktiskt offentligt avstånd
från artikeln år 2010.
En av de vanligaste orosfaktorerna
och ursäkterna för att inte vaccinera oss är biverkningarna.
Vacciner kan, liksom alla mediciner,
ha möjliga biverkningar.
De flesta är lindriga och tillfälliga.
Men fördelarna är alltid större
än de eventuella komplikationerna.
När vi blir sjuka
vill vi bli friska snabbt.
Många av oss som är här idag tar antibiotika
om vi får en infektion.
Vid högt blodtryck tar vi blodtryckssänkande.
Vi tar hjärtmediciner.
Varför? För att vi är sjuka
och vi vill bli friska snabbt.
Och vi ifrågasätter det inte ofta.
Varför är det så jobbigt att tänka på
att förebygga sjukdomar,
på att ta hand om oss när vi är friska?
Vi tar hand om oss när vi håller på att bli sjuka,
eller i situationer med överhängande fara.
Jag tänker mig att nästan alla som är här
kommer ihåg pandemin H1N1-influensan
som gick i Argentina och i hela världen under 2009.
När man började höra om de första fallen
var det på väg att bli vinter här i Argentina.
Man visste absolut ingenting, allt var ett enda kaos.
Folk gick med munskydd på gatan
och vi stormade till apoteken för att köpa alkogel.
Folk köade utanför apoteken för att få ett vaccin
som man inte ens visste
om det skyddade mot det nya viruset.
Man visste absolut ingenting.
Vid den tiden arbetade jag förutom på mitt
forskningsstipendium vid Fundación Infant
även som ambulerande barnläkare
för ett privat vårdföretag.
Jag minns att jag gick på mitt pass kl 8 på morgonen
och redan kl 8 hade jag 50 inbokade besök.
Det var kaos, folk visste inte vad de skulle ta sig till.
Jag minns att jag reagerade över
vad som utmärkte de patienterna jag mötte.
De här patienterna var lite äldre
än de som vi var vana att träffa på vintrarna
och hade mer utdragna febertillstånd.
Och jag minns att jag sa det till min stipendiementor,
och han å sin sida hade diskuterat med en kollega
om det stora antalet gravida kvinnor och unga vuxna
som blev inlagda på intensivvårdsbehandling
med mycket svårhanterliga sjukdomsbilder.
Då beslutade vi oss för att försöka förstå
vad det var som pågick.
Måndag morgon tog vi med en gång bilen
och åkte till ett sjukhus i Buenos Aires-provinsen
som skulle vara referenssjukhus
för de nya fallen av influensavirus.
Vi kom till ett överfullt sjukhus.
Hela vårdpersonalen gick klädd i skyddsdräkter á la NASA.
Vi med ett litet munskydd i fickan.
Jag som är hypokondriker andades inte på 2 timmar.
Men vi kunde se vad det var som pågick.
Direkt tog vi kontakt med barnläkare
vid 6 sjukhus i Buenos Aires stad och i närliggande områden.
Och vi beslöt att vi på minsta möjliga tid
skulle förstå hur det nya viruset betedde sig i våra barn.
Med ett maratonarbete
kunde vi på mindre än tre månader
få reda på vilka egenskaper det nya viruset H1N1 hade
hos de 251 barn som var inlagda på grund av viruset.
Vi kunde se vilka som blev allvarligast sjuka,
vilket var de under 4 år, speciellt de som inte hunnit fylla 1,
patienter med neurologiska sjukdomar,
små barn med kroniska lungsjukdomar.
Att identifiera dessa riskgrupper var jätteviktigt
för att kunna lägga till dem som prioriterade grupper
i rekommendationerna för influensavacciner,
inte bara i Argentina
utan även i andra länder
dit pandemin inte kommit än.
Ett år efteråt,
när det fanns ett vaccin mot pandemiviruset H1N1,
ville vi se vad som hade hänt.
Efter en enorm vaccinationskampanj
som riktat in sig på att skydda riskgrupperna
hade dessa sjukhus,
med 93 % av riskgrupperna vaccinerade,
inte en enda patient inlagd
på grund av H1N1.
(Applåder)
År 2009, 251.
År 2010, noll.
Att vaccinera sig är att ta ett individuellt ansvar,
men det har också en enorm kollektiv påverkan.
Om jag vaccinerar mig skyddar jag inte bara mig själv,
jag skyddar också andra.
Sol hade kikhosta.
Sol var väldigt liten och hade inte fått
sitt första vaccin mot kikhosta än.
Jag frågar mig fortfarande vad som skulle ha hänt
om alla personer runt Sol
hade varit vaccinerade.
(Applåder)