În 1978, Louse Brown a devenit
primul copil care a fost născut în urma fertilizării in vitro, sau IVF.
Nașterea sa a revoluționat domeniul medicinei reproductive.
Dat fiind faptul că aproximativ unul din opt cupluri heterosexuale
au dificultăți în a procrea,
și că cuplurile homosexuale și părinții singuri
au nevoie deseori de ajutor medical pentru a concepe un copil,
cererea pentru IVF a crescut.
IVF este atât de comună,
încât mai mult de 5 milioane de copii s-au născut prin această metodă.
IVF funcționează prin mimarea procesului genial de reproducție.
Pentru a înțelege IVF,
trebuie mai întâi să aruncăm o privire asupra procesului natural al procreării.
Credeți sau nu, totul începe în creier.
Cu aproximativ 15 zile înainte de o posibilă fertilizare,
glanda pituitară anterioară secretă hormonul foliculostimulant, FSH,
ce maturează câțiva foliculi din ovar
care eliberează apoi estrogen.
Fiecare folicul conține un ovul,
și în medie doar un folicul devine complet matur.
Pe măsură ce crește și continuă să elibereze estrogen,
acest hormon nu ajută doar să coordoneze creșterea și pregătirea uterului,
îi comunică de asemenea creierului cât de bine se dezvoltă foliculul.
Când nivelul de estrogen e destul de mare,
glanda pituitară anterioară eliberează un val de hormon luteinizant, LH,
ce declanșează ovulația
și cauzează ruperea foliculului și eliberarea ovulului.
Odată ce ovulul părăsește ovarul,
e direcționat prin trompele uterine de către fimbriile cu formă de degete.
Dacă ovulul nu e fertilizat de spermatozoizi în 24 de ore,
ovulul nefertilizat moare,
iar întregul ciclu începe din nou,
pregătind să creeze un nou ovul și mucoasa uterină pentru luna următoare.
Ovulul este cea mai mare celulă din corp
și e protejat de un înveliș gros de glucide și proteine
denumit zona pellcida.
Zona împiedică intrarea și fuziunea a mai mult de un spermatozoid,
cea mai mică celulă din corp.
Spermatozoizii sunt formați în două-trei luni,
iar procesul se reînnoiește continuu.
Fiecare ejaculare în timpul actului sexual
eliberează mai mult de 100 de milioane de spermatozoizi.
Dar doar în jur de 100 vor ajunge în proximitatea ovulului
și doar unul va penetra prin armura zonei pellucida.
După succesul fertilizării,
zigotul începe imediat să se dezvolte într-un embrion
și are nevoie cam de trei zile să ajungă în uter.
Acolo are nevoie tot de aproximativ trei zile
pentru a se implanta ferm în endometru, stratul intern al uterului.
Odată implantat, celulele care urmează să devină placenta
secretă un hormon ce semnalizează foliculului ce a ovulat
că uterul conține o sarcină.
Asta ajută la salvarea acelui folicul, care acum se numește corp galben,
de la degenerarea normală din ciclul menstrual.
Corpul galben e responsabil de producerea progesteronului
necesar păstrării sarcinii până la șase-șapte luni de gestație,
când placenta se dezvoltă și preia acest rol,
până când copilul este născut la aproximativ 40 de săptămâni.
Dar cum faci un copil în laborator?
La pacienții care fac un IVF,
FSH e administrat la nivele mai mari decât cele normale
pentru a provoca o supra stimulare a ovarelor
pentru a produce mai multe ovule.
Ovulele sunt apoi extrase înainte de ovulație,
în timp ce femeia e sub anestezie,
cu ajutorul unui ac de aspirație sub ghidaj ecografic.
Majoritatea mostrelor de spermatozoizi sunt obținute prin masturbare.
În laborator ovulele curățate de celulele din jur
și sunt pregătite pentru fertilizare într-un vas Petri.
Fertilizarea poate avea loc prin două metode.
În prima, ovulele sunt incubate cu mii de spermatozoizi
și fertilizarea are loc natural în câteva ore.
Cea de-a doua tehnică maximizează certitudinea fertilizării
folosind un ac care introduce un singur spermatozoid în ovul.
Această metodă e folositoare
atunci când există o problemă cu calitatea spermatozoizilor.
După fertilizare, embrionii pot fi testați genetic,
înghețați pentru încercări ulterioare de a obține o sarcină
sau introduși în uter folosind un cateter.
Convenția e să transferi embrionul după trei zile de la fertilizare,
când embrionul are opt celule
sau în ziua a cincea, când embrionul e denumit blastocist
și are sute de celule.
Dacă ovulele sunt de calitate slabă din cauza vârstei sau expunerii la toxice,
sau au fost înlăturate din cauza cancerului,
pot fi folosite ovule de la donator.
În cazul în care mama doritoare are o problemă uterină sau nu are uter,
o altă femeie, numită purtătoare de sarcină sau surogat,
poate purta sarcina în locul ei.
Pentru a crește șansele de succes,
ce sunt de 40% pentru o femeie sub vârsta de 35 de ani,
doctorii transferă de obicei mai mulți embrioni odată,
motiv pentru care rezultă gemeni sau tripleți
mai des decât în sarcinile naturale.
Totuși, se urmărește scăderea șansei de a avea o sarcină multiplă,
deoarece sunt mai riscante pentru mame și copii.
Milioane de copii, precum Louise Brown, s-au născut prin IVF
și au vieți normale și sănătoase.
Consecințele pe termen lung ale stimulării ovariene
cu medicamente necesare IVF nu sunt clare,
dar până acum fertilizarea in vitro pare sigură pentru femei.
Datorită unor testări genetice mai bune,
a sarcinii mai tardive,
a accesibilității crescute și a costului în scădere,
nu e de neimaginat faptul că
conceperea artificială de copii prin IVF sau alte tehnici
ar putea întrece conceperea naturală în anii viitori.