ב 1978, לואיז בראון הפכה
לתינוקת הראשונה שנולדה על ידי הפריה חוץ גופית, או IVF.
הלידה שלה חוללה מהפכה במדע הרפואה ההתרבותית.
בהתחשב בכך שבערך לאחד מתוך שמונה זוגות הטרוסקסואלים
יש בעיות להכנס להריון,
ושזוגות הומוסקסואלים והורים יחידים
צריכים לרוב עזרה קלינית כדי ליצור תינוק,
הדרישה לIVF גדלה.
IVF כל כך נפוצה, שיותר מ 5 מליון תינוקות נולדו דרך הטכנולוגיה הזו.
IVF עובדת על דיי חיקוי העיצוב הגאוני של הרביה המינית.
כדי להבין את ההפריה החוץ גופית,
אנחנו צריכים ראשית להביט בתהליך הטבעי של יצירת תינוק.
תאמינו או לא, הכל מתחיל במוח.
בערך חמישה עשר יום לפני שההפריה יכולה להתרחש,
בלוטת יותרת המוח האחורית מפרישה הורמון מעורר זקיקים, FSH,
שמבשיל מספר זקיקים של השחלה
שאז משחררים אסטרוגן.
כל זקיק מכיל ביצית אחת,
ובממוצע רק זקיק אחד נעשה בשל לגמרי.
כשהוא גדל וממשיך לשחרר אסטרוגן,
ההורמון הזה לא רק עוזר לתאם גדילה והכנה של הרחם,
הוא גם מתקשר עם המוח כמה טוב הזקיק מתפתח.
כשרמת האסטרוגן גבוהה מספיק,
בלוטת יותרת המוח האחורית משחררת נחשול של ההורמון לטוניזין, LH,
שמפעיל את הביוץ
וגורם לזקיק להפקע ולשחרר את הביצית.
ברגע שהביצית עוזבת את השחלה,
היא מופנה לחצוצרות על ידי אבר דמוי אצבע.
אם הביצית לא מופרה על ידי זרע תוך 24 שעות,
הביצית הלא מופרה תמות,
וכל המערכת תאתחל את עצמה,
מתכוננת ליצור ביצית חדשה וציפוי רחם בחודש הבא.
הביצית היא התא הגדול בגוף
ומוגנת על ידי ציפוי חוץ תאי חיצוני עבה של סוכר
וחלבונים שנקראים הזונה פלוסידה.
הזונה מונעת את הכניסה וההתמזגות של יותר מזרע אחד,
התא הקטן ביותר בגוף,
זה לוקח לגבר שניים עד שלושה חודשים לייצר זרע,
והתהליך מתחדש כל הזמן.
כל פליטה במהלך מגע מיני משחררת יותר מ 100 מליון זרעים.
אבל רק 100 בערך יגיעו לבסוף לקרבת הביצית,
ורק אחד יחדור בהצלחה דרך שריון הזונה פלוסידה.
עם הפריה מוצלחת,
הזיגוט מתחיל מייד להתפתח לעובר,
ולוקח בערך שלושה ימים להגיע לרחם.
שם, הוא צריך עוד שלושה ימים בערך
כדי להשתיל את עצמו בחוזקה לתוך האנדומטריום, הציפוי הפנימי של הרחם.
ברגע שהוא מושתל, התאים שיהפכו לשליה
מפרישים הורמון שמאותת לזקיקים השחלתיים
שיש הריון ברחם.
זה עוזר להציל את הזקיקים האלה, שעכשיו נקראים קורפוס לוטאום,
מלהתפורר כמו שהם היו עושים באופן נורמלי באותו שלב של המחזור החודשי.
הקורפוס לוטאום אחראי לייצור הפרוגסטרון
שדרוש לתחזק את ההריון עד לתקופה של שישה עד שבעה שבועות,
כשהשליה מתפתחת ולוקחת את התפקיד,
עד שהתינוק נולד בערך 40 שבועות מאוחר יותר.
עכשיו, איך יוצרים תינוק במעבדה?
בפציינטים שעוברים IVF,
FSH ניתן ברמות גבוהות מהרמה הטבעית
כדי לגרום לגירוי יתר מבוקר של השחלות
כך שהן בסופו של דבר ייצרו ביציות מרובות.
הביציות נלקחות ממש לפני שהביוץ מתרחש,
בעוד האישה תחת הרדמה,
דרך מחט נישוף שמונחית על ידי אוטלטרה סאונד.
רוב דגימות הזרע נוצרות על ידי אוננות.
במעבדה, הביציות המזוהות מופשטות מהתאים המקיפים
ומכינים אותן להפריה בצלחת פטרי.
הפריה יכולה להתרחש על ידי אחת מתוך שתי טכניקות,
בראשונה, הביציות מודגרות עם אלפי זרעים
והפריה מתרחשת באופן טבעי במהלך מספר שעות.
השיטה השניה ממקסמת את הוודאות של ההפריה
על ידי שימוש במחט כדי למקם זרע בודד בתוך הביצית.
זה יעיל בעיקר כשיש בעיה עם האיכות של הזרע.
אחרי ההפריה, העוברים יכולים להסקר עוד להתאמה גנטית,
להיות מוקפאים לנסיונות הריון מאוחרים יותר,
או לעבור לרחם האישה דרך קטטר.
המוסכמה הנפוצה היא להעביר את העובר שלושה ימים לאחר ההפריה,
כשלעובר יש שמונה תאים,
או ביום החמישי כשהעובר נקרא בלסטוציסט,
ויש לו מאות תאים.
אם הביציות של האישה באיכות נמוכה בשל גיל או חשיפה לכימיקלים,
או שהוסרו בשל סרטן,
ניתן להשתמש בביצית תורמת.
במקה שלאם המיועדת יש רחם בעייתי או שאינו קיים בכלל,
אישה אחרת, שנקראת אם פונדקאית,
יכולה להשתמש ברחם שלה כדי לשאת את ההריון.
כדי להעלות את סיכויי ההצלחה,
שגובהם עד 40% בנשים מתחת לגיל 35,
רופאים לפעמים מעבירים מספר עוברים בפעם אחת,
לכן הפריה חוץ גופית מסתיימת בתאומים או שלישיות
יותר מאשר בהריונות טבעיים.
עם זאת, רוב המרפאות מנסות להקטין את הסיכויים להריונות מרובי עוברים,
מאחר והם מסוכנים יותר לאמהות ולתינוקות.
מליוני ילדים, כמו לואיז בראון, נולדו מהפריה חוץ גופית
וחיים חיים נורמלים ובריאים.
תוצאות הבריאות ארוכות הטווח של גירוי שחלות
עם רפואת IVF ברורות פחות,
למרות שעד כה, IVF נראית בטוחה לנשים.
בגלל בדיקות גנטיות טובות יותר,
הריונות מאוחרים,
עליה בזמינות וירידה בעלויות,
זה הגיוני שיצירת תינוקות מלאכותית דרך IVF וטכניקות קשורות
יוכלו לעבור רבייה טבעית בשנים הבאות.