מה הופך ספר לספר?
האם זה כל דבר שמכיל ומתקשר מידע?
או שזה חייב להיות קשור לנייר,
לכריכה,
לגופן,
לדיו,
למשקל שלו ביד שלכם,
לריח של הדפים?
האם זה ספר?
כנראה לא.
אבל האם זה?
כדי לענות על השאלות האלו,
אנחנו צריכים לחזור להתחלה של הספר כמו שאנחנו מכירים אותו.
ולהבין איך האלמנטים האלה התחברו כדי ליצור דבר השווה
יותר מסכום חלקיהם.
החפץ הקדום ביותר שאנחנו חושבים עליו כספר הוא הקודקס,
ערמת ניירות שכרוכה לאורך צד אחד.
אבל נקודת המפנה האמיתית בהסטוריית הספרים
היתה מכבש הדפוס של יוהאנס גוטנברג באמצע המאה ה 15.
הרעיון של אותיות שניתן להזיז הומצא הרבה לפני כן בתרבות המזרח,
אבל להצגה של הדפוס של גוטנברג היתה אפקט משמעותי.
פתאום, הנזירים במעמד הגבוה, והמעמד השולט
לא שלטו יותר ביצור הטקסטים.
ניתן היה להפיץ הודעות בקלות,
ולייצר עותקים בעקביות,
כך שבתי דפוס הופיעו בכל רחבי אירופה.
התוצר של הבום הביבליוגרפי מוכר לנו מכמה אספקטים,
אבל שונה מאוד באחרים.
השלד של הספר הוא נייר, אותיות וכריכה.
לפני יותר מ 2000 שנה, סין המציאה את הנייר כמשטח לכתיבה,
דבר שהגיע אחרי הפפירוס המצרי.
עם זאת, עד המאה ה 16,
ארופאים בעיקר כתבו על לוחות עץ דקים
וקלפים עמידים עשויים מעורות חיות מתוחים.
בסופו של דבר, הפופולריות של הנייר התפשטה ברחבי אירופה,
והחליפה את הקלף ברוב ההדפסות כי בכמויות גדולות הוא היה פחות יקר.
דיו נעשה על ידי שילוב של צבעים מצמחים אורגניים וחיות
עם מים או יין,
אבל מאחר ומים לא נדבקים לאותיות מתכת,
השימוש בדפוס דרש מעבר לדיו מבוסס שמן.
דפסים השתמשו בדיו שחור שעשוי מתערובת של פיח מנורות,
טרפנטין,
ושמן אגוזים.
ומה לגבי גודל הגופן והסוג?
האותיות הניידות הראשונות היו אותיות הפוכות
יצוקות בהבלטה על קצוות פיסות מתכת מבוססת עופרת.
הן נעשו ביד והיו יקרות,
והעיצוב היה שונה כמו האנשים שיצרו אותן.
סטנדרטיזציה לא ממש התאפשרה עד ליצור המוני
והיצירה של מערכות עיבוד תמלילים נגישות.
בנוגע לעיצוב, אנחנו יכולים להודות לניקולאס ג'נסן על פיתוח שני סוגים של גופן רומי
שהובילו לאלפי אחרים,
כולל הטיימס רומן המוכר.
משהו היה צריך להחזיק אותן יחד,
ועד המאה ה 15,
כיסויים כללו עץ,
או דפים של נייר שמודבקים יחד.
אלה לבסוף הוחלפו על ידי לוחות עץ סיבי,
שבמקור נועדו לכריכות באיכות גבוהה בשלהי המאה ה 17,
אבל מאוחר יותר היו אופציה פחות יקרה.
ובעוד הכריכות של היום המיוצרות ביצור המוני הן כלי שיווק,
עיצובי הכריכות של הספרים המוקדמים הוכנו לפי הזמנה.
אפילו לשדרות יש הסטוריה.
בהתחלה, הן לא נחשבו לחשובות אסטתית,
והמוקדמות ביותר היו שטוחות, במקום מעוגלות.
הצורה השטוחה עשתה את הספרים קלים יותר לקריאה
בכך שאפשרו לספר לנוח בנוחות על השולחן.
אבל השדרות האלו ניזוקו בקלות מהלחץ של שימוש רגיל.
צורה מעוגלת פתרה את הבעיה,
למרות שבעיות חדשות התעוררו,
כמו שהספר נסגר בעצמו.
אבל גמישות היתה יותר חשובה,
בעיקר לאלה שקראו תוך כדי תנועה.
כשהספרים התפתחו והחליפו טקסטים כרוכים
במסכים ודיו אלקטרוני,
האם האובייקטים והקבצים האלה באמת ספרים?
האם תחושת הכריכה
או ריח הנייר מוסיפים משהו חיוני לחוויה?
או האם הקסם חי רק במילים,
לא משנה איך הן מוצגות?