Det är något speciellt med grottor -
en öppning i en kalkstensklippa är som en magnet.
När du passerar genom portalen mellan ljus och mörker
kommer du in i en underjordisk värld -
där evigt dunkel, jordiga lukter, och andäktig tystnad härskar.
För länge sedan i Europa
gick de forntida folkslagen också in i dessa underjordiska världar.
Vi vet att de gjorde det
eftersom de lämnade efter sig inristningar och målningar,
som den här målningen med människor, trianglar och sicksackmönster
från Ojo Guareña i Spanien.
Idag går vi i samma fotspår som dessa tidiga konstnärer.
På denna overkliga, utomjordiska plats
är det lätt att få för sig att du hör smygande skinnklädda fötter
på mjuk jord,
eller ser en flämtande fackla runt nästa krök.
När jag är i en grotta
funderar jag ofta på
vad det var som lockade dem att tränga så långt in
till vådligt farliga och smala passager för att lämna sina bomärken.
På det här videoklippet, som togs en halv kilometer ner i marken,
i grottan Cudon i Spanien,
hittade vi röda målningar i ett tak i en tidigare outforskad del av grottan.
När vi ålade oss fram, på militärvis, och passagen blev trängre och trängre,
var taket till slut så lågt att min man, tillika projektets fotograf, Dylan,
inte längre kunde få kameran att fokusera på taket med sin kamera.
Han filmade mig istället,
och jag följde spåret av röd färg med min ficklampa
och en enkel kamera som vi hade för sådana tillfällen.
En halv kilometer under ytan.
Allvarligt talat,
vad hade hen där nere att göra med en fackla eller stenlampa?
(Skratt)
Det jag gör är ju helt normalt, eller?
Det är den här typen av frågor jag försöker besvara i min forskning.
Jag studerar några av de äldsta konstverken i världen.
De skapades av tidiga konstnärer i Europa,
för mellan 10 000 och 40 000 år sedan.
Och saken är den
att jag inte bara studerar dem för att de är vackra,
även om många av dem är det.
Det jag är intresserad av är våra hjärnors utveckling fram till idag
hur kreativitet utvecklats, nyfikenhet, abstrakt tänkande,
vad det innebär att vara människa.
Alla arter kommunicerar på något sätt,
men vi människor har tagit det till en ny nivå.
Vår strävan och förmåga att dela med oss och samarbeta
är en stor del av förklaringen till vår framgång.
Vår moderna värld är baserad på ett globalt nätverk av informationsutbyte,
som möjliggörs av vår förmåga att kunna kommunicera -
speciellt med grafisk och skriftlig kommunikation.
Saken är dock den
att vi byggt vidare på de framgångar
som de som var här långt före oss lagt grunden till.
Det är lätt hänt att man glömmer att vissa förmågor funnits länge.
Det är det som jag tycker är fascinerande med att studera vår tidiga historia.
De hade inte några axlar att stå på.
De var de ursprungliga axlarna.
Förvånande många viktiga uppfinningar härrör från denna avlägsna tid.
Det jag tänkte prata om idag är den grafiska kommunikationens uppkomst.
Det finns tre huvudsätt att kommunicera:
tala, gestikulera - till exempel med teckenspråk -
och genom grafisk kommunikation.
Tal och gester är av sin natur flyktiga.
Närhet krävs för att ett meddelande ska kunna förmedlas och tas emot.
Och i nästa stund är meddelandet borta, för alltid.
Grafisk kommunikation däremot, har inte den begränsningen.
När den uppstod
blev det för första gången möjligt att förmedla och spara ett meddelande
längre än just för stunden.
Europa är en av de första platserna
där grafiska tecken börjar dyka upp regelbundet
i grottor, tidiga byggnader av sten och även några kvarvarande stenhällar.
Men Europa då var inte som Europa idag.
Då dominerades världen av massiva istäcken tre, fyra kilometer tjocka,
vidsträckta grässlätter och frusen tundra.
Istiden rådde.
De senaste hundra åren
har fler än 350 fyndplatser med stenkonstverk från istiden
hittats över hela kontinenten,
dekorerade med djur, abstrakta former och då och då en människa
som de här inristade figurerna i Grotta dell'Addaura på Sicilien.
De ger oss en sällsynt glimt
av kreativiteten och fantasin hos dessa tidiga konstnärer.
Sedan de hittats
är det djuren som studerats mest,
som den här svarta hästen i Cullalvera i Spanien,
eller den här ovanliga lila bisonoxen från La Pasiega.
Men för mig var det de abstrakta formerna, det vi kallar geometriska tecken,
som fick mig att studera konstverken.
Det roliga är att på de flesta fyndplatser
finns det mycket fler geometriska tecken än avbildningar av djur och människor.
Men när jag började med det här 2007
fanns det ingen lista över hur många former det rörde sig om,
och det fanns ingen känsla för
om samma former dök upp på olika platser eller tidsepoker.
Innan jag kunde ta itu med mina frågor
fick jag börja med att skapa en databas
av alla kända geometriska tecken från alla fyndplatser.
Problemet var att vissa fyndplatser var väldokumenterade,
typiskt de som bestod av fina djur,
medan väldigt många andra var ytligt dokumenterade -
knappt några beskrivningar eller detaljer alls.
En del av dem hade inte besökts på 50 år eller mer.
Det var de fyndplatserna som jag besökte flest av.
Under två år
spenderade min trogne man Dylan och jag 300 timmar vardera under marken,
klättrande, krypande och ålande på 52 fyndplatser
i Frankrike, Spanien, Portugal och på Sicilien.
Och det var så värt besväret.
Vi hittade nya, dittills odokumenterade geometriska tecken
på 75 procent av fyndplatserna vi besökte.
Det var denna detaljnivå jag behövde
för att kunna svara på de större frågorna.
Så nu går vi över till dessa svar.
Med ett handfull undantag, finns det bara 32 geometriska tecken.
Bara 32 tecken
under en 30 000-årsperiod och över hela Europas kontinent.
Det är inte många.
Om de vore slumpmässigt klotter eller dekorationer
skulle man hittat mycket fler variationer,
men istället hittar vi samma tecken
upprepade över både tid och rum.
En del startade starkt, blev mindre populära och försvann,
medan andra tecken är senare påfund.
Men 65 procent av tecknen användes under hela tidsperioden,
till exempel linjer, rektanglar, trianglar, ovaler och cirklar,
som de vi ser här från slutet av istiden
från en 10 000 år gammal fyndplats högt uppe i Pyrenéerna.
En del tecken fanns utspridda över tusentals kilometer,
andra hade en mer begränsad spridning,
en del begränsade bara till ett område,
som de här delade rektanglarna som bara finns i norra Spanien,
som en del forskare spekulerat
kan vara någon form av familje- eller klansymboler.
Det kan nämnas
att det är förvånande mycket likheter mellan den äldsta stenkonsten
som finns både i Frankrike och Spanien hela vägen till Indonesien och Australien.
När man hittar samma tecken över så vidsträckta områden,
speciellt de som är 30 000 till 40 000 år gamla,
börjar det verka troligt att detta fenomen
har ett gemensamt ursprung i Afrika.
Men det får bli ett ämne för ett senare föredrag.
Tillbaka till ämnet.
Utan tvekan var de här tecknen betydelsefulla för sina skapare,
som de här 25 000 år gamla reliefskulpturerna
från La Roque de Venasque i Frankrike.
Vi kanske inte förstår vad de betydde, men det gjorde människorna vid den tiden.
Upprepningen av samma tecken, så länge, och vid så många fyndplatser
betyder att konstnärerna gjorde avsiktliga val.
Om vi talar om geometriska former
med specifika, kulturellt bundna, överenskomna betydelser,
kan det mycket väl vara så
att detta är en av världens äldsta grafiska kommunikationsmetoder.
Man kan inte kalla det skrift ännu.
Det finns för få tecken
för att kunna avbilda alla ord i det talade språket,
vilket är ett krav för att vara ett fullständigt skriftspråk.
Tecknen upprepas inte heller ofta nog
för att kunna räknas som ett alfabet.
Men det finns lite intressanta undantag,
som denna målning från La Pasiega i Spain, som kallas "Inskriptionen",
med symmetriska markeringar till vänster,
möjligen stiliserade avbildningar av händer i mitten,
och något som ser ut lite som en parentes till höger.
De äldsta grafiska kommunikationsmetoderna i världen -
sumerisk kilskrift, egyptiska hieroglyfer, de tidigaste kinesiska tecknen -
uppkom för mellan 4 000 - 5 000 år sedan,
var och en med sitt ursprung i en äldre prototyp
uppbyggda av räknemarkeringar och avbildningar av saker
där betydelsen och bilden var densamma.
En bild av en fågel motsvarade tecknet för den.
Det dröjde ett tag innan dessa bilder blev mer stiliserade,
tills de nästan är oigenkännliga,
och det är också då som man hittar på fler symboler
för att symbolisera alla andra ord i språket -
saker som pronomen, adverb och adjektiv.
Med det i åtanke verkar det mycket osannolikt
att de geometriska tecknen från istiden i Europa
var riktiga abstrakta bokstäver.
Det är mycket mer sannolikt
att dessa tidiga konstnärer även gjorde räknemarkeringar,
kanske som den här linjer från Riparo di Za Minic på Sicilien,
men även skapade stiliserade avbildningar av saker i sin omgivning.
Skulle några av tecken kunna vara vapen eller bostäder?
Eller himlakroppar som till exempel stjärnbilder?
Eller kanske floder, berg, träd - saker från omgivningen,
möjligen som denna svarta "penniform" omgiven av konstiga klockformade tecken
från El Castillo i Spanien.
Termen penniform betyder "fjäderformad" på latin,
men skulle det kunna vara en avbildning av en växt eller ett träd?
En del forskare har börjat ställa frågor
om unika tecken på specifika fyndplatser,
men jag tror tiden är mogen för att gå igenom denna kategorin på nytt.
Det ironiska är förstås
att jag just omsorgsfullt placerat alla tecknen i en enda kategori,
men nästa steg kommer nog innebära att jag delar upp dem igen
allt eftersom olika bilder identifieras och bildar egna kategorier.
Missförstå mig inte,
när man senare skapade komplett utvecklad skrivkonst
var det en imponerande bedrift.
Men det är viktigt att minnas
att dessa tidiga skriftspråk inte dök upp ur tomma intet.
Redan för 5 000 år sedan
byggde människorna vidare på något betydligt äldre,
med ursprung så långt som tiotusentals år bakåt i tiden -
de geometriska tecknen från Europas istid och ännu tidigare,
från en tidpunkt, långt tillbaka i vår gemensamma historia,
då någon för första gången kom på idén att skapa grafiska markeringar,
och därmed för alltid förändra sättet på hur vi kommunicerar.
Tack!
(Applåder)