יש משהו במערות -
פתח אפלולי בתוך צוק מאבן גיר שמושך אתכם פנימה.
כשאתם עוברים מבעד לפתח בין אור לחושך.
אתם נכנסים לעולם תת-קרקעי --
מקום של קדרות תמידית, ריחות של אדמה, של דממה.
לפני הרבה זמן באירופה,
אנשים קדמונים נכנסו גם כן לעולמות תת-קרקעיים אלה.
כעדות למסע שלהם
הם השאירו מאחוריהם מסתוריים תחריטים וציורים,
כמו לוח זה של אנשים, משולשים וזיגזגים מאוחו גוארנה בספרד.
עכשיו אתם הולכים באותה הדרך בה הלכו אמנים קדומים אלה.
ובמקום הסוראליסטי, שלא מהעולם הזה
כמעט אפשר לדמיין
ששומעים את קול הצעדים העמומים של מגפי עורות על אדמה רכה,
או שרואים את הבהובו של לפיד מעבר לעיקול הבא.
כשאני במערה,
לעתים קרובות אני תוהה, מה גרם לאנשים האלה לרדת כל כך עמוק
למעברים נועזים מסוכנים וצרים כדי להשאיר שם את חותמם?
בסרטון וידאו זה,
שצולם חצי קילומטר מתחת לפני הקרקע
במערת קודון בספרד
מצאנו סדרה של ציורים אדומים על תקרה
בחלק של המערה שלא נחקר קודם לכם.
כשזחלנו פנימה בסגנון צבאי, עם תקרה נמוכה יותר ויותר,
הגענו לבסוף לנקודה שבה התקרה הייתה כל כך נמוכה
שבעלי וצלם הפרוייקט, דילן,
לא יכול היה יותר להשיג מיקוד על התקרה עם מצלמת ה DSLR שלו.
אז בעוד שהוא מצלם אותי,
המשכתי לעקוב אחר שובל של צבע אדום עם אור יחיד
ומצלמה רגילה ששמרנו לסוג זה של אירוע
חצי קילומטר מתחת לפני האדמה.
ברצינות.
מה היה מישהו עושה שם עם לפיד או מנורת אבן?
(צחוק)
אני מתכוונת -- אני, זה הגיוני, נכון?
אבל אתם יודעים,
זה סוג השאלה שעליה אני מנסה לענות עם המחקר שלי.
אני חוקרת כמה מהאמנויות העתיקות ביותר בעולם.
זה נוצר על ידי אמנים מוקדמים אלה באירופה,
לפני 10,000 ו- 40,000 שנים.
והדבר הוא
שאני לא חוקרת את זה רק משום שזה יפה,
למרות שחלק מזה הוא אכן יפה.
אבל מה שמעניין אותי הוא ההתפתחות של התודעה המודרנית,
האבולוציה של יצירתיות, של דמיון, של חשיבה מופשטת,
מה זה אומר להיות בן אדם.
בעוד שכל המינים מתקשרים בדרך אחת או אחרת,
רק אנו, בני האדם באמת לקחנו את זה לרמה אחרת.
הרצון והיכולת שלנו לחלוק ולשתף פעולה
היו חלק עצום של סיפור ההצלחה שלנו.
העולם המודרני שלנו מבוסס על רשת גלובלית של חילופי מידע
שהתאפשר, במידה רבה, על ידי היכולת שלנו לתקשר
בייחוד תוך שימוש בצורות גרפיות או כתובות של תקשורת.
למרות, שהדבר הוא,
שבנינו על הישגים מנטאליים
של אלה שבאו לפנינו לפני כל כך הרבה זמן
שקל לשכוח שיכולות מסוימות לא היו כבר קיימות.
זה אחד הדברים שלדעתי הכי מרתקים
בחקירה לעומק ההיסטוריה.
לאנשים אלה לא היו כתפיים של ענקים כלשהם כדי לעמוד עליהן
הם היו הכתפיים המקוריות.
ובעוד מספר מפתיע של המצאות חשובות
יצאו מזמן רחוק זה,
אני רוצה לדבר איתכם היום על המצאת התקשורת הגרפית.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של תקשורת,
דיבור, מחוות -- דברים כמו שפת סימנים --
ותקשורת גרפית.
דיבור ומחוות הם מעצם טבעם בני חלוף.
זה דורש מגע קרוב כדי שהודעה תישלח ותתקבל.
ואחרי רגע השידור, זה נעלם לנצח.
תקשורת גרפית, לעומת זאת, מפרידה מערכת יחסים זו.
ועם המצאתה, ניתן היה בפעם הראשונה
להעביר ולשמר הודעה
מעבר לרגע אחד במקום ובזמן.
אירופה היא אחד המקומות הראשונים בהם
אנחנו מתחילים לראות סימנים גרפיים שמופיעים באופן קבוע
במערות, במקלטי סלע ואפילו בכמה אתרים באוויר הפתוח.
אבל זו לא אירופה שאנו מכירים היום.
זה היה עולם שנשלט על ידי יריעות קרח מתנשאות,
לגובה של שלושה עד ארבעה קילומטרים,
עם מישורי עשב מקיפים וטונדרה קפואה.
זה היה עידן הקרח.
במאה השנים האחרונות,
יותר מ -350 אתרי אמנות סלע מעידן הקרח נמצאו ברחבי היבשת,
מעוטרים עם בעלי חיים, צורות מופשטות, ואפילו האדם המזדמן
כמו הדמויות החקוקות האלה מגרוטה דל אדאורה בסיציליה
הם מספקים לנו הצצה נדירה
לעולם היצירתי ולדמיון של אמנים מוקדמים אלה.
מאז הגילוי שלהם.
בעלי החיים הם אלה שנחקרו הכי הרבה
כמו סוס שחור זה מקולברה בספרד,
או ביזון סגול יוצא דופן זה מלה פסיאגה.
אותי הצורות המופשטות, שאנו קוראים להן סימנים גאומטריים,
משכו לחקור את האמנות.
המצחיק הוא שברוב האתרים
הסימנים הגאומטריים רבים יותר מבעלי החיים ודמויות אדם.
אבל כשהתחלתי בשנת 2007,
לא הייתה אפילו רשימה מוחלטת של כמה צורות היו,
ולא הייתה שם תחושה חזקה
אם אותן צורות הופיעו על פני מרחב או זמן.
לפני שיכולתי אפילו להתחיל עם השאלות שלי,
הצעד הראשון שלי היה לאסוף מסד נתונים
של כל הסימנים הגאומטריים המוכרים מכל אתרי אמנות הסלע.
הבעיה הייתה שבעוד שהם היו מתועדים היטב באתרים אחדים,
בדרך כלל אלה עם בעלי החיים המאוד נחמדים,
היה גם מספר גדול מהם, ששם היה מאוד מעורפל --
לא היה תיאור רב, או פירוט.
באחדים מהם לא ביקרו במשך חצי מאה או יותר.
את אלה ייעדתי לעבודת השדה שלי.
במשך שנתיים
בעלי הנאמן דילן, ואני, בילינו 300 שעות מתחת לאדמה
צועדים, זוחלים ומתפתלים סביב 52 אתרים
בצרפת, ספרד, פורטוגל, וסיציליה.
וזה היה שווה כל רגע.
מצאנו סימנים גאומטריים חדשים, לא מתועדים, ב 75% מהאתרים שביקרנו.
זוהי רמת הדיוק שידעתי שאצטרך
אם אני רוצה להתחיל לענות על שאלות גדולות יותר.
אז בואו ונגיע לתשובות האלה.
להוציא כמה חריגים, יש רק 32 סימנים גאומטריים.
רק 32 סימנים
על פני טווח זמן של 30,000 שנה ובכל יבשת אירופה.
זה מספר קטן מאוד.
עכשיו, אם אלה היו שרבוטים או קישוטים אקראיים,
היינו מצפים לראות הרבה יותר וריאציות,
אבל במקום זה מה שאנו מוצאים הם אותם הסימנים
חוזרים על פני הזמן והמרחב.
כמה סימנים מתחילים חזק, לפני שהם מאבדים את הפופולריות ונעלמים,
בעוד שסימנים אחרים הם המצאות מאוחרות יותר.
אבל 65% מסימנים אלה נשארו בשימוש במהלך כל תקופת הזמן הזו --
דברים כמו קווים, מלבנים משולשים, אליפסות ועיגולים
כמו שאנחנו רואים כאן מסוף עידן הקרח,
באתר בן 10,000 שנים גבוה בהרי הפירנאים.
ובעוד סימנים מסוימים משתרעים לאורך אלפי קילומטרים,
לסימנים אחרים היו דפוסי הפצה הרבה יותר מוגבלים,
עם אחדים שמוגבלים לטריטוריה אחת,
כמו שאנחנו רואים כאן עם מלבנים מחולקים אלה
שנמצאו רק בצפון ספרד,
ושכמה חוקרים שיערו
שיכלו להיות סימני משפחה או שבט כלשהו.
בהערת שוליים,
יש מידה מפתיעה של דמיון באמנות הסלע המוקדמת
שנמצאה לאורך כל הדרך מצרפת וספרד עד לאינדונזיה ואוסטרליה.
עם רבים מאותם סימנים מופיעים במקומות מרוחקים כאלה,
במיוחד בטווח של 30,000 עד 40,000 שנים,
מתחיל להיראות יותר ויותר סביר
שהמצאה זו בעצם מובילה חזרה לנקודה מוצא משותפת באפריקה.
אבל זה, אני חוששת, הוא נושא לשיחה בעתיד.
אז בחזרה לנושא שעל הפרק.
כנראה שאין ספק שסימנים אלה היו משמעותיים ליוצריהם,
כמו תבליטי פסלים שטוחים בני 25,000 שנים אלה
מ "לה רוק דה וונאסק" בצרפת
ייתכן ואיננו יודעים למה הם התכוונו, אבל אנשי התקופה ההיא ידעו לבטח.
חזרה על אותם הסימנים, לאורך כל כך הרבה זמן, ובכל כך הרבה אתרים
אומרים לנו שהאמנים קיבלו החלטות מכוונות.
אם אנחנו מדברים, על צורות גאומטריות
עם משמעויות ספציפיות, מוכרות ומוסכמות תרבותית,
אז יכולנו בהחלט להסתכל
על אחת מהמערכות העתיקות של התקשורת הגרפית בעולם.
אני לא מדברת עדיין על כתיבה.
פשוט אין מספיק סימני אותיות בשלב זה
שייצגו את כל המילים בשפה המדוברת,
משהו שנדרש למערכת כתב מלאה.
אנחנו גם לא רואים את הסימנים חוזרים בקביעות מספקת
כדי להציע שהם היו איזה סוג של אלף-בית.
אבל מה שיש לנו הן כמה חד-פעמיות מסקרנות,
כמו לוח זה מלה פסיאגה בספרד, המכונה "הכתובת",
עם הסימונים הסימטריים שלו בצד שמאל,
ייצוגים מסוגננים אפשריים של ידיים באמצע,
ומה שנראה קצת כמו סוגר בצד ימין.
המערכות העתיקות ביותר בעולם של תקשורת גרפית --
כתב יתדות שומרי, כתב חרטומים מצרי, הכתב הסיני המוקדם,
כולם הופיעו לפני 5000 - 4,000 שנים,
כשכל אחד מהם הגיע לידי קיום ממערכת מוקדמת יותר
מורכבת מסימני ספירה וייצוגים ציוריים,
שבהם המשמעות והתמונה היו זהים.
אז תמונה של ציפור באמת ייצגה את בעל החיים הזה.
רק מאוחר יותר מתחילים לראות את כתב הציורים הופך מסוגנן יותר,
עד שהם הופכים לכמעט בלתי ניתנים לזיהוי
ואנחנו גם מתחילים לראות יותר סימנים שהומצאו
כדי לייצג את כל המילים האחרות שחסרות בשפה --
דברים כמו כינויים, תוארי פועל, שמות תואר.
אז בידיעה של כל זה,
נראה מאוד לא סביר שהסימנים הגיאומטריים מעידן הקרח באירופה
היו אותיות כתובות מופשטות באמת.
במקום זה, מה שהרבה יותר סביר
הוא שהאמנים המוקדמים האלה עשו גם סימני ספירה,
אולי כמו שורה זו של קווים מ"ריפארו די זה מיניק" בסיציליה,
כמו גם יצירת ייצוגים מסוגננים
של דברים מהעולם הסובב אותם.
האם יכלו חלק מהסימנים להיות כלי נשק או מגורים?
או מה בדבר עצמים שמימיים כמו קבוצות כוכבים?
או אולי אפילו נהרות, הרים, עצים - מאפייני נוף,
אולי כמו "פניפורם" שחור זה מוקף בסימנים מוזרים דמויי פעמון
מהאתר של אל קסטילו בספרד.
המונח "פניפורם" פירושו "בעל צורת נוצה" בלטינית,
אבל האם זה יכול להיות למעשה תיאור של צמח או עץ?
חוקרים אחדים החלו לשאול את השאלות האלה
על סימנים מסוימים באתרים ספציפיים,
אבל אני מאמינה שהגיע הזמן לשוב ולהעריך קטגוריה זו בכללותה.
האירוניה בכל זה, כמובן,
היא שלאחר מיון מוקפד של כל הסימנים לקטגוריה אחת,
נראה לי שהצעד הבא שלי יהיה לשוב ולשבור אותה חזרה
לסוגים שונים של דימויים מזוהים ומופרדים.
אל תבינו אותי לא נכון,
היצירה המאוחרת יותר של כתיבה מפותחת
היתה הישג מרשים בפני עצמו.
אבל חשוב לזכור
שמערכות כתיבה מוקדמות אלו לא יצאו מוואקום.
ושאפילו לפני 5,000 שנה,
אנשים היו בונים כבר על משהו הרבה יותר עתיק,
עם מקורות שמקורם קדם בעשרות אלפי שנים --
לסימנים הגאומטריים של עידן הקרח באירופה והרחק מעבר,
לנקודה זו, עמוק בהיסטוריה הקולקטיבית שלנו,
כשמישהו הגיע ראשון עם הרעיון לעשות סימן גרפי,
ושינה לתמיד את האופן בו אנו מתקשרים.
תודה.
(תְשׁוּאוֹת)