Amikor az álmokra gondolok,
ahogy sokan másoknak,
ez a kép jut az eszembe.
Nyolcéves voltam, Neil Armstongot néztem,
ahogy a holdkompból kilépett a Hold felszínére.
Korábban sosem láttam ehhez foghatót,
és ehhez hasonlót azóta sem láttam.
Egyetlen okból jutottunk fel a Holdra:
John Kennedy határidőt szabott nekünk.
Azon határidő nélkül
még mindig csak álmodoznánk róla.
Leonard Bernstein szerint nagy teljesítmény eléréséhez két dolog kell:
terv és szűkös határidő.
(Nevetés)
Határidő és elkötelezettség
az Apolló nagy, de halványuló tanulságai.
Így kapott értelmet a holdutazás kifejezés.
Mai világunknak égető szüksége van olyan politikai vezetőkre,
akik merész határidőket szabnak,
hogy újra Apollo fajsúlyú merész álmokat valósítsunk meg.
Mikor álmokra gondolok,
a Los Angeles-i és stonewalli transzvesztiták jutnak az eszembe,
és milliónyi társuk, akik mindent kockára tettek,
hogy felvállalják önmagukat, amikor az nagyon veszélyes volt.
És a Fehér Házra, ezen a képen, amint a szivárvány színeiben ragyog,
igen –
(Taps)
hogy megünnepelje a homoszexuálisok és leszbikusok házassághoz való jogát.
Ezt legmerészebb álmaimban sem tudtam volna elképzelni
18 évesen,
mikor rájöttem, hogy meleg vagyok,
és emiatt elidegenedtem hazámtól
és álmaimtól.
Erre a képre gondolok a családomról,
amelyről soha álmodni sem mertem volna, hogy valaha lesz nekem,
(Taps)
és gyermekeinkre, kezükben e címlappal,
a Legfelsőbb Bíróság ítéletével, melyről soha nem hittem, hogy megjelenik.
Több transzvesztita- és űrhajós-bátorságra van szükségünk.
(Nevetés)
(Taps)
Szükségszerű,
hogy több dimenzióban álmodjunk,
mert nem tudtam mindent nyolcévesen az Apollóról,
sem a szivárványfények megszervezéséről.
A Mercury-, Gemini- és Apolló-programban részt vevő 30 űrhajós közül
csak hétnek a házassága maradt fenn.
Azok az emlékezetes képek, ahogy az űrhajósok szökdelnek a Holdon
elfedik a földi alkoholizmust és depressziót.
Thomas Merton trappista szerzetes
kérdezte az Apollo-program ideje alatt:
"Mit nyerünk a holdutazással,
miközben képtelenek vagyunk az önmagunk fele tátongó szakadékot áthidalni?"
Mit nyerünk a házassághoz való joggal,
ha képtelenek vagyunk túljutni a keserűségen és érzelmi távolságon,
amely minket oly gyakran elválaszt a szerettünktől?
Nem csak a házasságban.
Tanúja voltam a legfájdalmasabb, legrombolóbb,
legtragikusabb belső harcnak az LMBT-, az AIDS-,
az emlőrák- és a jótékonysági- szervezetekben,
és mindez a szeretet nevében.
Thomas Merton a szentek közötti háborúkról is írt:
"Létezik egy mindent átható változata a kortárs erőszaknak,
melynek az idealisták könnyen áldozatul esnek:
aktivizmus és túlfeszített munka.
Aktivizmusunk tébolya kioltja a békevágyat.
Lerombolja a belső hajlamunkat a békére."
Túl gyakran válnak távoli jövőről szőtt álmaink
kategóriákba sorolt fixa ideákká,
mely lerombolja képességünket, hogy jelen legyünk mai életünkben.
Álmaink a jövő nemzedékének
vagy másik ország nemzedékének szánt jobb életről
elidegenítenek
a mellettünk ülő gyönyörű emberi lényektől.
Ez csak a haladás ára – mondogatjuk magunknak.
Elmehetünk a Holdra,
vagy lehet biztonságos családunk.
Nem tudunk egyszerre mindkét dimenzióban álmodni,
és nem tesszük magasabbra a lécet, mint ami biztonságos,
amikor érzelmi életünkről van szó.
Ezért a kommunikációs technika
tarolt,
eközben a figyelem és megértés
elsorvadt.
Elárasztott minket az információ,
de az örömtől meg vagyunk fosztva.
De az eszme, hogy a jelenünk és jövőnk kizárják egymást,
hogy a magunkban rejlő lehetőség megvalósításhoz
fel kell adjuk a lét teljességét,
hogy az áramkörben lévő tranzisztorok száma többszörösen megduplázható,
de az együttérzésre, emberségre, derűre, szeretetre való képességünk
valami miatt korlátozott,
ez hamis és nyomasztó választás.
Nem csak a jobb munka
és a magánélet egyensúlyának kevésbé vonzó ötletét javaslom.
Miért jó, hogy több időt töltök a gyerekeimmel otthon,
ha közben gondolataim máshol járnak?
Még csak nem is a tudatosságra utalok.
A tudatosság hirtelen válik termelékenységfokozó eszközzé.
(Nevetés)
Ugye?
Merjünk önmagunkkal kapcsolatban is
olyan merészen álmodni,
ahogy az ipar és technika terén tesszük.
Vakmerő hitelességről beszélek,
amely megengedi, hogy együtt sírjunk,
és hősies alázatról, mely megengedi, hogy álcázás nélkül önmagunk legyünk.
Képtelenek vagyunk elviselni egymást,
félelmünk, hogy együtt sírjunk, egy sor problémához vezet,
melyeket kétségbeesetten próbálunk megoldani az elején,
a kongresszusi patthelyzettől az embertelen gazdaságig.
(Taps)
Jonas Salk ezt B korszaknak nevezte,
teljesen más korszaknak,
ahol a technológia fejlődéséhez hasonlóan
lelkesen, kíváncsian, tudományosan közelítjük meg az emberiségünk.
Ne mondjunk le erről a lehetőségről
csak azért, mert alig értjük.
Volt, mikor az űrt sem ismertük.
Csak azért, mert jobban hozzá vagyunk szokva a technikához és a mozgalmakhoz.
Ez a komfortzónában ragadás meghatározása.
Kellemes elképzelni lehetetlennél lehetetlenebb technikai megoldásokat.
2016-ban ez önvalónk egy dimenziója,
mely követeli a jogos részét a képzeletvilágunkban.
Mind azért vagyunk itt, hogy álmodjunk,
de ha őszinték akarunk lenni,
akkor mindenki a saját álmait hajszolja.
Mikor azt keresem, ki segíthetne megvalósítani az álmom,
akkor néha figyelmen kívül hagyjuk a másik személy emberségét.
Éppen most nem tudok foglalkozni önökkel. Világmegváltó ötletem van.
Igaz?
(Nevetés)
Évekkel ezelőtt egyszer csodálatos cégem volt,
mely nagyszerű polgári megmozdulásokat szervezett.
Ez volt a mantránk:
"Emberi. Jó. Légy mindkettő."
Arra biztattuk az embereket, hogy legyenek kirívóan kedvesek.
Pl. "Segítsünk mindenkinek felállítani a sátrát."
Rengeteg sátor volt.
(Nevetés)
"Vegyünk mindenkinek pálcás jégkrémet."
"Segítsünk defektes kereket cserélni."
miközben tudjuk, hogy közben az étkezőben a sor végtelen hosszú lesz.
Sokan csatlakoztak hozzánk,
annyian, hogy ha az AIDS-futamon, valakinek eldurrant a kereke,
alig tudtuk megjavítani, olyan sokan tolongtak, hogy megkérdezzék,
szükségünk van-e segítségre.
Néhány napig
tízezreknek alkottunk meg ezeket a világokat,
melyekről azt mondták, jó lenne, ha a világ mindig ilyen lenne.
Mi lenne, ha ezt az új világot is kipróbálnánk
az elkövetkező napokban?
Mikor valakitől azt tudakolnák: "Mi a foglalkozása?”,
ahelyett azt kérdezzék: "Mik az álmai?”,
vagy "Mik a szertefoszlott álmai?”
Mint a TED: "Teljesítsük Egymás Délibábszerű álmait".
(Taps)
Lehet ez a "Józan szeretnék maradni",
vagy "Lombházat szeretnék építeni a fiammal”.
Ne ahhoz menjenek oda, aki népszerű,
hanem a magányoshoz,
és kérdezzék meg, hogy kávézna-e.
Legnagyobb félelmünk, hogy megtiltják,
hogy megvalósítsuk
az igazi képességünk szerint megálmodott életcélunk.
Esetleg azelőtt meghalunk, hogy esélyünk lenne megtenni.
Képzeljék el, hogy olyan világban élünk,
melyben érezzük egymás zsigeri félelmét,
és bátran szeretnénk egymást, mert tisztában vagyunk azzal,
hogy az emberek mind félelemmel élnek.
Ideje egyszerre több dimenzióban álmodni,
és ott, ahol kibontakozik minden csodálatos dolog,
amit meg tudunk, meg akarunk és meg kell tennünk,
ott van a bennünk rejlő hihetetlen lehetőségek birodalma.
Ideje erre az útra lépni,
és vállaljuk álmainkat ebben az irányban is.
Ha a Hold rólunk álmodna,
akkor ezt kívánná nekünk.
Megtiszteltetés, hogy itt lehettem.
Köszönöm szépen.
(Taps)