U ljeto 1976.,
misteriozna epidemija pogodila je dva grada središnje Afrike ,
ubijajući većinu svojih žrtava.
Medicinski istraživači sumnjali su
na smrtonosni virus Marburg.
Ali ono što su vidjeli pod mikroskopom bio je potpuno novi patogen,
koji će dobiti ime po obližnjoj rijeci Eboli.
Kao žuta ili dengue groznica,
bolest koja je uzrokovana virusom Ebole je ozbiljan oblik hemoragične groznice.
Započinje napadanjem stanica imunosnog sustava
i neutraliziranjem njegovog odgovora,
dozvoljavajući virusu da se razmnožava.
Bilo gdje između dva i dvadeset dana od zaraze
početni simptomi kao visoka temperatura,
bolovi,
i bolno grlo
podsjećaju na običnu gripu,
ali brzo eskaliraju do povraćanja,
osipa,
i proljeva.
I kako se virus širi,
napada limfne čvorove i vitalne organe,
kao što su bubrezi i jetra, uzrokujući gubitak funkciju.
Ali sam virus nije ono što ubija žrtve Ebole.
Umjesto toga, nakupljajuće smrti stanica pokreću preopterećenje imunosnog ustava,
poznat kao citokina oluja,
eksplozija imunoloških odgovora koji oštećuju krvne žile,
uzrokujući nutarnje i vanjsko krvarenje.
Ekscesivni gubitak tekućine i komplikacije koje iz toga proizlaze
mogu biti fatalne unutar šest do šesnaest dana od prvih simptoma,
iako njega i rehidratacija
mogu značajno smanjiti stopu smrtnosti u pacijenata.
Srećom, iako je Ebola jako zarazna,
niekoliko činitelja ograničava njenu zaraznost.
Nasuprot virusima koji se razmnožavaju sitnim česticama nošenim zrakom,
Ebola postoji samo u tjelesnim tekućinama,
kao što je slina,
krv,
sluz,
povraćotina,
ili izmet.
Kako bi se širila,
ove stvari moraju biti prenešene sa zaražene osobe u tijelo druge
kroz prolaze kao što su oči, usta ili nos.
I kako se opasnost bolesti
povećava direktno sa količinom virusa,
čak i zaražena osoba neće biti zarazna
dok ne počne pokazivati simptome.
Iako Ebola preživljava na površini nekoliko sati,
i prenošenje putem kašljanja ili kihanja teoretski jest moguće,
svi poznati slučajevi zaraze bili su kroz direktan kontakt
sa teško oboljelima,
gdje je najveći rizik za medicinsko osoblje
i prijatelje ili rodbinu žrtava.
Zato, unatoč strašnim posljedicama,
Ebola je manje smrtonosna od uobičajenih infekcija,
kao ospice,
malarija,
ili čak gripa.
Kada se zaraza zaustavi,
virus ne postoji u ljudskoj populaciji,
do sljedeće zaraze.
Ali dok je to dobra stvar, bez sumnje,
to također čini Ebolu teškom za proučavanje.
Znanstvenici vjeruju da su šišmiši prirodni nositelji
ali kako se prenosi na ljude još je nepoznanica.
Nadalje, puno zemalja gdje se Ebola pojavi
pati od loše infrastrukture i sanitacija,
koje omogućuju da se bolest širi.
I siromaštvo ovih regija,
kombinirano sa malim brojem ukupnih slučajeva
znači da postoji jako malen ekonomski interes za investiranje u istraživanje.
Iako su neki eksperimentalni lijekovi obećavajći,
i vlade financiraju razvoj cjepiva,
do 2014.,
jedino rašireno i učinkovito rješenje za Ebolu ostaje
izolacija,
sanitacija,
i informacija.