בקיץ של 1976,
מחלה מסתורית פגעה פתאום בשתי ערים במרכז אפריקה,
והרגה את רוב הקורבנות שלה.
חוקרים מדעיים חשדו
שוירוס המרבורג הקטלני היה האשם.
אבל מה שהם ראו במיקרוסקופ היה פתוגן חדש לגמרי,
שנקרא אבולה על שם נהר קרוב.
כמו קדחת צהובה או דנגי,
המחלה שנגרמת על ידי וירוס האבולה היא סוג חמור של קדחת דימום.
היא מתחילה בתקיפת תאי מערכת החיסון
ומנטרלת את התגובה שלה,
מה שמאפשר לוירוס לשגשג.
החל מיומיים עד לעשרים יום אחרי ההדבקות,
סימפטומים ראשונים כמו חום גבוה,
כאב,
וגרון כואב
שדומים לשפעת רגילה,
אבל מתקדמים במהירות להקאות,
פריחה,
ושלשול.
וכשהוירוס מתפשט,
הוא פולש לבלוטות הלימפה ואברים חיוניים,
כמו הכליות והכבד, וגורם להם לאבד את התפקוד.
אבל הוירוס עצמו הוא לא מה שהורג חולי אבולה.
במקום, הצטברות מות התאים גורמת לעומס על מערכת החיסון,
שנקראת סופת ציטוקין,
פיצוץ של תגובה חיסונית שפוגעת בתאי הדם,
מה שגורם לדימום חיצוני וגם פנימי.
איבוד הנוזלים המוגבר והסיבוכים שנגרמים בגללו
יכולים להיות קטלניים תוך שישה עד שישה עשר יום מהסמפטומים הראשונים,
למרות שטיפול מתאים ותרפיית נוזלים
יכולים להפחית משמעותית את אחוזי התמותה של חולים.
למרבה המזל, בעוד שאבולה היא מאוד מדבקת,
כמה גורמים מגבילים את ההדבקה.
בניגוד לוירוסים שחודרים דרך חלקיקים מעופפים זעירים,
אבולה קיימת רק בנוזלי הגוף,
כמו רוק,
דם,
ליחה,
קיא,
או צואה.
כדי שהיא תתפשט,
אלה חייבים להיות מועברים מאדם נגוע לגוף של אחר
דרך מעברים כמו עיניים, פה או אף.
ובגלל שחומרת המחלה
גוברת ישירות עם כמות הוירוסים,
אפילו אדם שנדבק לא סביר שיהיה מדבק
עד שהם יתחילו להראות סימפטומים.
בעוד הוכח שאבולה שורדת על משטחים במשך שעות,
והדבקה דרך עיטוש או שיעול אפשרית תאורטית,
כמעט כל מקרי ההדבקה היו דרך מגע ישיר
עם חולים קשים,
עם הסיכון הגדול ביותר לצוותים רפואיים
וחברים או קרובים של הקרבנות.
לכן, למרות ההשפעות המחרידות,
אבולה היתה פחות קטלנית בסך הכל מוירוסים נפוצים אחרים,
כמו חצבת,
מלריה,
או אפילו שפעת.
ברגע שמשתלטים על ההתפרצות,
הוירוס לא קיים באוכלוסיה האנושית
עד ההתפרצות הבאה.
אבל בעוד אין ספק שזה דבר טוב,
זה גם הופך אבולה לקשה למחקר.
מדענים מאמינים שעטלפי פרות הם הנושאים הטבעיים,
אבל איך בדיוק הם מעבירים אותה לאנשים נשאר לא ידוע.
ועוד, הרבה מהמדינות בהן התפשטויות אבולה התרחשו
סבלו מתשתיות וסניטציה גרועים,
שאפשרו למחלה להתפשט.
והעוני של האזורים האלה,
יחד עם הכמות הנמוכה יחסית של מקרים סך הכל
אומר שיש תמריץ אקונומי נמוך לחברות תרופות להשקיע במחקר.
למרות שכמה תרופות נסיוניות הראו הבטחה,
וממשלות מממנות פיתוח חיסון,
נכון ל 2014,
הפיתרון הנפוץ והיעיל היחיד להתפרצות אבולה נישאר
בידוד,
סניטציה,
ומידע.