אני רוצה שכולכם תחשבו
על המילה השנייה שאי פעם נאמרה
עליכם,
או אם ילדתם,
על האדם שילדתם.
ואתם יכולים להגיד את זה בשקט אם תרצו
או להגיד את זה בקול.
זה היה, הראשונה הייתה, "זה..."
ובכן, זה מראה לכם
שאני גם מטפל בנושאים בהם יש
חוסר ודאות אם זה בן או בת,
אז התשובה המעורבת היתה מאוד מתאימה.
כמובן, עכשיו התשובה מגיעה פעמים רבות
לא בלידה אלא באולטרסאונד,
אלא אם ההורים המצפים בוחרים
להיות מופתעים כמו שכולנו היינו.
אבל אני רוצה שתחשבו על מה זה
שמוביל להצהרה הזו
במילה השנייה,
מפני שהמילה השנייה
היא תאור של המין שלכם,
ובזה אני מתכוון,
שנעשתה לפי האבחנה של אברי המין שלכם.
עכשיו, כאנדוקרינולוג ילדים,
הייתי מאוד מאוד מעורב,
ועדין מעט מעורב,
במקרים בהם
יש חוסר התאמה
בין החלקים החיצונים
או בין החלקים החיצוניים והפנימיים,
ואנחנו מילולית צריכים להבין
מה התאור של המין שלכם.
אבל אין משהו שבר הגדרה
בזמן הלידה
שיגדיר אתכם,
וכשאני מדבר על הגדרה,
אני מדבר על הנטיה המינית שלכם,
אנחנו לא אומרים, "זה ילד הומו."
"ילדה לסבית."
המצבים האלה בדרך כלל לא מגדירים את עצמם
עד העשור השני של החיים.
והם גם לא מגדירים את המגדר שלכם,
שבשונה מהמין האנטומי שלכם,
מתאר את הקונספט העצמי שלכם.
האם אתם רואים את עצמכם
כזכרים או נקבות
או היכן שהוא על הספקטרום בינהם?
זה לפעמים מופיע
בעשור הראשון של החיים,
אבל זה יכול להיות מאוד מבלבל להורים
מפני שזה די נורמטיבי
לילדים לשחק או להתנהג בדרך חוצת מגדרים,
ושיש למעשה מחקרים שמראים
שאפילו 80 אחוז מהילדים
שמתנהגים בדרך זו
לא ימשיכו בלרצות להיות
במגדר הנגדי
בזמן שההתבגרות תתחיל.
אבל באותו זמן שההתבגרות מתחילה,
זה אומר בין גיל 10 ל 12 בבנות,
12 עד 14 בבנים,
עם שדיים שיוצאים
או גדילה של פי שתיים או שלוש באשכים
אצל זכרים גנטית,
בנקודה הספציפית הזו, הילד שאומר
שהם בגוף לא נכון לחלוטין
הוא כמעט בוודאות יהיה טרנסג'נדר
ויש סבירות מאוד נמוכה שישנה את הרגשות האלה,
לא משנה איך מנסים תרפיה מתקנת
או כל סוג אחר של דברים מבחילים.
עכשיו זה מאוד נדיר,
אז היה לי מעט מאוד נסיון אישי עם זה,
והנסיון שלי היה יותר טיפוסי
רק בגלל שהיתה לי מרפאה למתבגרים.
וראיתי מישהו בגיל 24,
עובר את הארווארד, ניקבי גנטית,
עובר את הארווארד עם שלושה שותפים זכרים לחדר
שידעו את כל הסיפור,
רשם שתמיד רשם את שמו
על רשימות קורסים כשם זכרי,
והגיע אלי אחרי הסיום ואמר, "תעזור לי.
אני יודע שאתה יודע הרבה אנדוקרינולוגיה."
ובאמת טיפלתי בהרבה אנשים
שנולדו ללא אשכים.
זה לא היה מדע טילים.
אבל עשיתי עסקה איתו:
אני אטפל בך אם תלמד אותי.
וכך הוא עשה.
ואיזה חינוך קיבלתי
מלטפל בכל חברי
קבוצת התמיכה שלו.
ואז נעשיתי ממש מבולבל,
מפני שחשבתי שזה יחסית קל בגיל הזה
פשוט לתת לאנשים את ההורמונים
של המגדר שהם הרגישו שייכים אליו,
אבל אז הפציינט שלי נישא,
והוא נישא לאישה
שנולדה זכר,
נישאה כזכר, היו להם שני ילדים,
ואז עברה מהפך לאישה,
ועכשיו האישה הנחמדה הזו
היתה עם הפציינט הזכר שלי,
למעשה נישאו חוקית מפני שהם הגיעו
כאיש ואישה, ומי ידע?
נכון? (צחוק)
ובעוד אני הייתי מבולבל בנושא,
האם זה הופך מישהו להומו?
האם זה הופך מישהו לסטרייט?
בלבלתי נטייה מינית
עם זהות מגדרית.
והפציינט שלי אמר לי,
"תראה, תראה, תראה.
אם רק תחשוב על זה, אתה תבין את זה:
נטיה מינית זה עם מי אתה נכנס למיטה;
זהות מגדרית זה איך אתה נכנס למיטה."
ובסופו של דבר למדתי מהרבה מבוגרים --
טיפלתי בערך ב 200 מבוגרים --
למדתי מהם
שאם אני לא הסתכלתי, הצצתי למי
הפרטנר שלהם בחדר ההמתנה,
לעולם לא הייתי מצליח לנחש
יותר טוב ממזל
אם הם הומואים, סטרייט, בי,
או לא סקסואלים במגדר המורגש שלהם.
במילים אחרות,
לאחד אין שום קשר
לאחר.
והמידע מראה את זה.
עכשיו, כשטיפלתי ב 200 המבוגרים,
מצאתי את זה ממש כואב.
האנשים האלה היו -- הרבה מהם
היו צריכים לוותר על כל כך הרבה בחיים שלהם.
לפעמים ההורים שלהם היו דוחים אותם,
אחים, הילדים שלהם,
ואז בני הזוג שהתגרשו מהם
היו אוסרים עליהם לראות את הילדים שלהם.
זה היה כל כך נורא, אבל למה הם עשו את זה
בגיל 40 ו 50?
מפני שהם הרגישו שהם צריכים לאשר את עצמם
לפני שהם יהרגו את עצמם.
ובאמת, יחס ההתאבדויות
בין טראנסג'נדרים לא מטופלים
הוא מהגבוהים בעולם.
אז מה לעשות?
התעניינתי ללכת לוועידה
בהולנד, שם הם מומחים בזה,
וראיתי את הדבר הנפלא ביותר.
הם טיפלו בבני עשרה
אחרי שנתנו להם את
המבדק הפסיכולוגי הכי מקיף למגדר,
והם טיפלו בהם בכך שחסמו
את ההתבגרות שהם לא רצו.
מפני שבעיקרון, ילדים יכולים להראות בערך אותו דבר,
כל מין, עד שהם עוברים את ההתבגרות,
כשבאותה נקודה, אם אתם מרגישים במין הלא נכון,
אתם מרגישים כמו פינוקיו שהופך לחמור.
הפנטזיה שהיתה לכם שהגוף שלכם ישתנה
להיות מי שאתם רוצים להיות עם ההתבגרות
למעשה נמחקת עם ההתבגרות שאתם מקבלים.
ואז הם מתפרקים.
אז לכן לעצור את ההתבגרות --
למה לעצור? אתם לא יכולים פשוט לתת להם
את ההורמונים המנוגדים בגיל כזה צעיר.
הם פשוט יעצרו בגדילה,
ואתם חושבים שיכולה להיות לכם שיחה בעלת משמעות
על משמעויות הפוריות של כאלה טיפולים
עם ילדה בת 10, ילד בן 12?
אז זה קונה להם זמן בתהליך האבחוני
לארבע עד חמש שנים
אז הם יכולים להבין את זה,
יכולות להיות להם עוד ועוד בדיקות,
הם יכולים לחיות בלי להרגיש שהגוף שלהם
בורח מהם.
ואז, בתוכנית שהם קוראים לה 12-16-18,
בערך בגיל 12 הם נותנים הורמונים עוצרים,
ואז בגיל 16 עם בדיקה מחדש,
הם עוברים הערכה מחדש.
עכשיו זכרו, ההורמונים החוסמים הם הפיכים,
אבל כשאתם נותנים את ההורמונים של המין השני,
אתם עכשיו מתחילים להנץ שדיים ושיער פנים
וקול, תלוי במה אתם משתמשים,
וההשפעות האלו הן קבועות
או דורשות ניתוח להסרה
או אלקטרוליזה,
ואתם לעולם לא יכולים באמת להשפיע על הקול.
אז זה רציני, וזה דברים של גיל 15-16,
ואז בגיל 18, אתם זכאים לניתוח,
ובעוד שאין ניתוח טוב מאברי מין נשיים לזכריים,
הניתוח מזכר לנקבה שיטה גם בגניקולוגים.
עד כדי כך הוא יכול להיות טוב.
אז מה שלום הפציינטים.
והסתכלתי בפציינטים שנראו כמו כולם,
חוץ מזה שהיה להם עיכוב בהתבגרות.
אבל ברגע שנתנו להם את ההורמונים
שמתאמים למגדר לו הם חשו שייכים,
הם נראו נפלא.
הם נראו נורמליים. היה להם גובה נורמלי.
לעולם לא הייתם מזהים אותם
בקהל.
אז בנקודה הזו, החלטתי שאני אעשה את זה.
פה באמת נכנסת לתמונה
האנדוקרינולוגיה לילדים,
מפני שלמעשה, אם אתם תתמודדו עם זה
בילדים בני 10-12, 10-14,
זו אנדוקרינולוגיה לילדים.
אז הבאתי כמה ילדים,
וזה הפך עכשיו לטיפול הסטנדרטי,
ובית החולים לילדים היה מאחורי זה.
בכך שהראתי להם את הילדים לפני ואחרי,
אנשים שמעולם לא טופלו
ואנשים שרצו להיות מטופלים,
ותמונות של ההולנדים,
הם באו אלי ואמרו,
"אתה חייב לעשות משהו עבור הילדים האלה."
ובכן, איפה הילדים האלה היו לפני כן?
הם היום שם וסבלו, שם הם היו.
אז התחלנו תוכנית ב 2007,
היא הפכה לתוכנית הראשונה מסוגה --
אבל היא באמת מהסוג ההולנדי --
בצפון אמריקה.
ומאז, יש לנו 160 פציינטים.
האם הם באו מאפגניסטן? לא.
הם באו, 75 אחוז מהם באו
ממרחק של 240 קילומטר מבוסטון.
וכמה באו מאנגליה.
ג'קי עברה התעללות במידלנדס, באנגליה.
היא בת 12 שם,
היא חיה כילדה
אבל היא הוכתה.
זה היה מופע אימים.
הם היו צריכים ללמד אותה בבית.
והסיבה שהבריטים באו אלינו היתה
בגלל שהם לא טיפלו באף אחד
מתחת לגיל 16,
שזה אומר שהם דנו אותם
לגוף בוגר, לא משנה מה קרה,
אפילו אם הם טיפלו בהם טוב.
ג'קי, בנוסף לזה, הייתה,
בגלל סימנים שלדיים,
אמורה להיות בגובה מטר תשעים וחמש.
ועדיין, היא רק התחילה
את ההתבגרות הזכרית.
ובכן, עשיתי משהו מעט חדשני,
מפני שאני מכיר הורמונים,
ושאסטרוגנים הם הרבה יותר חזקים
בסגירת האפופיסיס, לוחיות הגדילה,
ועצירת הגדילה, מאשר טסטוסטרון.
אז חסמנו את הטסטוסטרון שלה
עם הורמון חסימה,
אבל הוספנו אסטרוגן, לא בגיל 16 אלא ב 13.
אז הנה היא בגיל 16, משמאל.
וביום הולדת 16 שלה, היא טסה לתאילנד,
שם הם עשו ניתוח פלסטי לאברי המין.
הם יעשו את זה, בגיל 18 עכשיו.
והיא היתה לבסוף בגובה מטר שמונים
אבל יותר מזה, יש לה גודל חזה רגיל,
מפני שעל ידי חסימת הטסטוסטרון,
לכל אחד מהפציינטים שלנו
יהיה גודל חזה נורמלי
אם הם יגיעו אלינו בגיל המתאים, לא מאוחר מדי.
ובקצה מימין, זו היא.
היא יצאה לפומבי,
בחצי הגמר בתחרות מיס אנגליה.
השופטים דנו אם, הם יכולים לעשות את זה?
האם הם יכולים להפוך אותה --
ואחד מהם עקץ, כך אמרו לי,
"אבל יש לה יותר אני טבעי
מחצי מהמתמודדות."
(צחוק)
וכמה מהם נותחו מעט,
אבל הכל DNA שלה.
והיא הפכה לדוברת יוצאת דופן.
והציעו לה חוזים כדוגמנית,
כשבנקודה ההיא היא התגרת בי, כשאמרה,
"אתה יודע, אולי היה לי יותר סיכוי
כדוגמנית אם היית עושה אותי מטר תשעים."
לכו תבינו. (צחוק)
אז התמונה הזו, אני חושב, אומרת הכל.
היא באמת אומרת הכל.
אלה ניקול ואחיה ג'ונאס,
תאומים זהים בנים,
והוכיחו שהם זהים,
בזה שניקול הכירה בעצמה
כבת בגיל המוקדם של שלוש.
בגיל שבע, הם שינו את שמה,
ובאו אלי ממש בהתחלה
של ההתבגרות המינית הזכרית.
עכשיו אתם יכולים לדמיין
בגיל 14 שההתבגרות הזכרית כשאתם מביטים בג'ונאס
מוקדמת במשפחה הזו,
מפני שהוא נראה יותר בגיל 16,
אבל זה רק מחזק את הנקודה
מדוע אתם צריכים להיות מודעים
למיקום של הפציינט.
ניקול עשתה חסימת התבגרות פה,
וג'ונאס פשוט ממשיך -- ביקורת ביולוגית.
כך ניקול היתה נראית
אם לא היינו עושים מה שעשינו.
יש לו גרוגרת ניכרת.
יש לו עצמות זויתיות בפנים, שפם,
ואתם יכולים לראות שיש הבדל בגובה
מפני שהוא עבר
קפיצת צמיחה שהיא לא תעבור.
עכשיו ניקול על אסטרוגן.
יש לה מעט צורה נשית.
המשפחה הזו הלכה לבית הלבן באביב שעבר
בגלל העבודה שלהם
בהפלת האנטי אפליה,
היה חוק שיחסום
את הזכות של טרנסג'נדרים במיין
להתשמש בשרותים ציבוריים,
וזה נראה כאילו החוק יעבור,
וזו היתה בעיה,
אבל ניקול הלכה אישית לכל מחוקק במיין
ואמרה, "אני יכולה לעשות את זה.
אם הם יראו אותי, הם יבינו
למה אני לא איום בשרותי הנשים,
אבל אני יכולה להיות מאויימת בשרותי הגברים."
ואז הם קיבלו את זה לבסוף.
אז לאן אנחנו הולכים מפה?
ובכן, יש לנו עדיין דרך לעבור
במונחים של אפליה.
יש רק 17 מדינות
שיש להם חוקים נגד אפליה
שמונעים הפליה בדיור,
העסקה, שרותים ציבוריים,
רק 17 מדינות, וחמש מהן בניו אינגלנד.
אנחנו צריכים תרופות זולות יותר.
הן עולות הון.
ואנחנו צריכים להוציא את המצב הזה
מחוץ ל DSM.
זו מחלה פסיכיאטרית כמו
להיות הומו או לסבי,
וזה יצא מהספר ב 1973,
וכל העולם השתנה.
וזה לא עומד לשבור את התקציב של אף אחד.
זה לא כזה נפוץ.
אבל הסיכונים של לא לעשות כלום עבורם
לא רק שמה את כולם בסיכון
של איבוד חייהם להתאבדות,
אלא היא אומרת משהו
על אם אנחנו באמת חברה מכילה.
תודה לכם.
(מחיאות כפיים)