Dakle, ovo je Džejms Rajzen.
Možda ga znate kao novinara, dobitnika Pulicerove nagrade,
iz "Njujork Tajmsa".
Mnogo pre nego što je iko čuo za Edvarda Snoudena,
Rajzen je napisao knjigu u kojoj je, kao što znamo, razotkrio
da je NSA nezakonito prisluškivala telefonske pozive Amerikanaca.
No jedno drugo poglavlje iz te knjige
možda je imalo i trajniji uticaj.
U njemu on opisuje katastrofalnu operaciju američkih obaveštajaca
u kojoj je CIA skoro bukvalno predala nacrte
nuklearne bombe Iranu.
Ako vam to zvuči blesavo, čitajte o tome.
To je neverovatna priča.
Ali znate kome se nije svidelo to poglavlje?
Američkoj vladi.
Skoro deceniju kasnije,
Rajzen je bio predmet istrage američke vlade
u kojoj su tužioci zahtevali od njega da svedoči
protiv jednog od njegovih navodnih izvora.
A usput je postao oličenje za skorašnji obrazac američke vlade
dok proganja uzbunjivače i špijunira novinare.
Vidite, pod Prvim amandmanom,
štampa ima pravo da objavljuje tajne informacije od javnog značaja.
Ali je nemoguće praktikovati to pravo, ako mediji ne mogu i da sakupljaju vesti
i da štite identitete hrabrih muškaraca i žena
koji im ih dostavljaju.
Pa, kad je vlada zakucala kod njega,
Rajzen je uradio isto što i mnogi hrabri novinari pre njega:
odbio je
rekavši da će radije otići u zatvor.
Te je od 2007. do 2015.
Rajzen živeo sa sablašću odlaska u federalni zatvor.
To jest sve do samo nekoliko dana pred suđenje, kad se nešto zanimljivo desilo.
Iznenada, nakon godina tvrdnje da je to ključno za njihov slučaj,
vlada je odbacila sve zahteve od Rajzena.
Ispostavilo se da u dobu elektronskog nadzora
ima veoma malo mesta na koja se novinari i izvori mogu sakriti.
I umesto truda i neuspeha da ubede Rajzena da svedoči,
mogli su da imaju njegov digitalni trag da svedoči protiv njega.
Pa su u potpunoj tajnosti i bez njegovog pristanka
tužitelji dobili Rajzenov spisak telefonskih poziva.
Dobili su spisak imejlova, njegove finansijske i bankovne informacije
i kreditne izveštaje,
čak i izveštaje o putovanjima sa spiskom letova.
I ove informacije su iskoristili da osude Džefrija Sterlinga,
Rajzenov navodni izvor i CIA-inog uzbunjivača.
Nažalost, ovo je samo jedan slučaj od mnogih.
Predsednik Obama je u kampanji obećao da će da zaštiti uzbunjivače,
a umesto toga, njegovo ministarstvo pravde je tužilo više novinara
od svih prethodnih administracija zajedno.
Sad, vidite kako bi to moglo da bude problem,
naročito jer vlada većinu svojih poslova smatra tajnim.
Od 11. 9. skoro svaka važna priča o nacionalnoj sgurnosti
je bila rezultat prilaska uzbunjivača novinarima.
Stoga rizikujemo da gledamo štampu nesposobnu da radi posao
koji bi Prvi amandman trebalo da štiti
zbog vladine sve izraženije sposobnosti da špijunira svakoga.
Ali baš kao što je tehnologija omogućila vladi
da izigra prava novinara,
štampa takođe može da koristi tehnologiju
da zaštiti njihove izvore čak i bolje nego pre.
I mogu da počnu od trenutka kad započnu razgovor s njima,
umesto na klupi za svedoke nakon počinjenog dela.
Trenutno postoji komunikacijski softver
koj nije bio dostupan dok je Rajzen pisao svoju knjigu
i mnogo je otporniji na nadzor od običnih mejlova i telefonskih poziva.
Na primer, jedno od tih oruđa je SecureDrop,
sistem otovorenog koda za podnošenje dokaza uzbunjivača
koji je prvobitno napravio prosvetitelj interneta, pokojni Aron Švorc
i trenutno ga razvijaju u mojoj neprofitnoj organizaciji,
fondaciji Sloboda štampe.
Umesto slanja imejla,
odete na vebsajt publikacije,
poput ovog ovde, "Vašington posta".
Odatle možete da učitate dokument ili da pošaljete informaciju
kao što biste u bilo kom obrascu za kontakte.
Potom to prolazi enkripciju i pohranjuje se na serveru
kome jedino ta publikacija ima pristup.
Tako vlada više ne može da u tajnosti zahteva informacije,
a većina informacija koje bi zahtevali
ionako ne bi bila dostupna.
SecureDrop je ipak zaista samo delić slagalice
u zaštiti slobode štampe u XXI veku.
Nažalost, vlade širom sveta
stalno razvijaju nove tehnike špijuniranja
koje su rizične za sve nas.
A na nama je da se od sad staramo
da i uzbunjivači koji nisu tehnički stručnjaci
poput Edvarda Snoudena, imaju pristup razotkrivanju nepočinstava.
Jednako je važno da zaštitimo budućeg uzbunjivača zdravstvene nege veterana
koji nam skreće pažnju na prenatrpane bolnice;
ili budućeg ekologa
koji glasno upozorava o Flintovim zagađenim vodama;
ili insajdera sa Vol Strita
koji nas upozorava na novu finansijsku krizu.
Konačno, ova oruđa nisu samo napravljena da zaštite hrabre muškarce i žene
koji razotkrivaju zločine,
već su i sredstva zaštite svih naših ustavnih prava.
Hvala vam.
(Aplauz)